ROČNÍK XXX. 
TŘÍDA II. 
ČÍSLO. 27. 
Dr. J. Heyrcvský: 
Kyselina hlinitá. 
Příspěvek k theorii amfoterních hydroxydů. 
(Předloženo dne 6. května 1921.) 
Hydroxyd hlinitý, Al(OH) 3 , má schopnost neutralisovati louhy a 
tvořiti tak hlinitany. Všechna fysikálně-chemická kriteria souhlasně 
ukazují,*) že hydroxyd hlinitý reaguje jako pravá jednosytná kyselina 
zcela analogicky kyselině borité, a lze jej proto v této funkci nazvati ky¬ 
selinou hlinitou. 
Nej přesvědčivěji dokazují kyselost hydroxydů hlinitého roztoky 
hlinitanu ammonného, připravené působením amalgamovaného aluminia 
na zředěný ammoniak za nepřístupu atmosferického kysličníku uhliči¬ 
tého ; vodivost, osmotický tlak a výsledky vážkového stanovení aluminia 
v těchto roztocích se shodují přesně s výpočty odvozenými ze zákona 
působení aktivní hmoty slabé kyseliny hlinité na slabou zásadu ammoniak. 
Způsob neutralisace. 
Hydroxyd hlinitý jest ve vodě neobyčejně málo rozpustný. K určení 
jeho rozpustnosti byla ponechána čerstvě nadestiíovaná voda, chráněná 
před atmosferickým kysličníkem uhličitým, po 4 až 5 dní při 0° C s amal- 
gamovaným aluminiem až obsahovala mnoho čerstvého hydroxydů. Po 
filtraci a po odpaření asi 200 g této vody zůstal na platinové míse toliko 
nevážitelr-ý zbytek. Vodivost vody nasycené hydroxydem hlinitým 
nejen že nestoupla, nýbrž vždy znatelně klesla (z 2 X 10' 6 na 10* 6 mho), 
což lze vysvětli ti absorpcí plynů vytvořujícím se liydroxydrm hlinitým. 
Vzhledem k tak nepatrné rozpustnosti tohoto hydroxydů nemůže 
pro kyselinu hlinitou platiti A r r h e n i u s-0 štval d-ův výklad kv- 
*) J. Heyrovský, Trans. Chem. Soc. 1920, sv. 117, p 1013. 
Rozpravy: Roč. XXX. Tř. II. Čís. 27. 1 
XXVI I. 
