4 
AI (OH) \ máme tedy + 4 a — 1 valence, kteráž poslední nese negativní 
náboj iontu, při čemž aluminium svou hraniční valenci -f 3 nepřestupuje. 
V kysličníku hlinitém jsou kyslíky velmi těsně vázány s atomem 
aluminia, neboť ekvivalentový objem tohoto kvsličmku je (vedle bervll- 
natého) nejmenším z kysličníků (= 4.1). Můžeme očekávati, že i v ky¬ 
selině hlinité jsou ony čtyři hydroxyly také těsně semknuty a proto že 
jest komplexní ion [AI (OH) 4 ]' stálým, což je příčinou kyselosti hydro- 
xydu hlinitého. 
Avšak hydroxylové skupiny jsou v této sféře vždy basické, t. j. 
neschopné odštěpovati vodíkový ion, a tkví u centrálního atomu kovu 
(na př. AI) všeobecně tím volněji, t. j. odštěpují se tím snadněji, čím ne¬ 
gativnější je potenciál kovu a čím těžší je váha jeho equivalentu. Proto 
můžeme všeobecně očekávati tím větší kyselinotvomost kovu, čím posi¬ 
tivnější je jeho potenciál a čím menší je ekvivalentový objem a váha 
jeho kysličníku. 
Tak lze vysvětliti, že i silně positivní kovy (t j. s velkou affinitou 
ke kyslíku) jako aluminium, beryllium a zinek tvoří metallo-kyseliny. 
Závěr. 
Co bylo tuto odvozeno pro hydroxyd hlinitý, můžeme rozšířiti na 
všechny anorganické amfotemí hydroxydy: 
1. Hydroxylové skupiny těchto hydroxydů jsou vesměs basické 
(s neionisovatelným vodíkem) a kyselost jejich spočívá v přímém tvo¬ 
ření additivních loučenin s louhy. 
2. Ionty těchto solí jsou komplexní a ničím se v principu neliší od 
komplexních iontů Ag (CN) 2 ', Hg I 4 " atp., jichž tvořením se vyKládá 
rozpouštění sraženin v nadbytku reagencií. 
3. Hydrolvsa vzniká tu jen rozpadem komplexních iontů zpět na 
hydroxylové ionty a hydroxyd, bez zasahování iontů vody, a lze ji char- 
akterisovati vhodněji pomocí konstanty tohoto rozpadu než produktem 
problematických iontů jich hvpothetické kyseliny. 
4. Reakce amfotemích hydroxydů ukazují, že nerozpustné látky 
mohou s roztokem reagovati již tím, že jsou v nich molekuly polarisované 
(t. j. oběma náboji opatřené), aniž by napřed vysílaly ionty do roztoku. 
Na uvedené experimentální práce věnovala Česká Akademie hmotnou 
Podporu, za niž autor vzdává uctivý dík. 
XXVII. 
