2 
guessem (ovce), později Ren autem (člověk IJ cm), pokládati za první 
počátek vznikajícího ostrůvku L., právě tak, jak ji dále H el 1 y (morče), 
Diamare, Aron u zvířat mají za charakteristickou pro ostrůvky, 
a jak ji celá řada autorů pokládá za typickou pro žlázu dospělou. Pearse 
u člověka, ač popisuje z tubulů vyrůstající buňky osamocené světlé nebo 
eosinofilní, nemyslí, že znamenají první differenciaci ostrůvků a pokládá 
teprve buňky, charakterisované zrněným eosinofilním protoplasmatem, 
jež skládají již skupiny buněčné, za buňky kalné a skupiny ty za 
ostrůvky L. Ostatní autoři však, kteří u člověka vývoj ostrůvků studo¬ 
vali, nenacházejí těchto buněk kalných. Tak na př. K ů s t e r ani v čas¬ 
ném stadiu, ani později nevidí buněk, jež byly by analogické buňkám 
kalným; naopak protoplasma buněk těchto (ostrůvkových) nejeví ani 
stopy po zrnění. Právě tak nezmiňuje se o buňkách kalných Kyrie 
a Weichselbaum, stejně jako Mironescu: ,,Nelze nalézti 
nikde ony autory popisované buňky kalné, jež mají býti prvním základem 
ostrůvků L.“ 
Myslím, že proto asi unikla autorům těmto buňka kalná, poněvadž 
element ten nedovedou zachovati stejně všechny fixace — a tu opět jen 
u čerstvého materiálu — a ne všechna barvení stejně jej vyzvednou. 
Epitheliální původ ostrůvků všemi těmito autory jest uznáván (ne¬ 
hledě ku starším názorům o mesenchymálním jejich původu [Hanse- 
mann, Claude], nebo ku dávno odbytým domněnkám o jejich povaze 
lymfoidní), neboť spojitost prvních základů ostrůvků L. s mateřskými 
zevně sekretorickými částmi žlázy je příliš evidentní. 
Je-li osamocená buňka kalná z vývodu či tubulu žlázy pučící prvním 
počátkem ostrůvků L., jest její první objevení se hranicí, za níž vývoj 
ostrůvku L. počíná. Poněvadž první buňku, resp. skupiny jich, mohli 
jsme zjistiti u embrya 4-5 cm, nepozorovali jsme jich však ještě u nejblíže 
předcházejícího (3-4 cm), můžeme mí ti za to, že tato délka, resp. jí odpo¬ 
vídající stáří jest onou hranicí, u níž počíná vývoj ostrůvků. Vzhledem 
k tomu však, že u embrya 4-5 cm viděli jsme již celé skupinky kalných 
buněk, můžeme tuto hranici se vší pravděpodobností posunouti ještě 
o něco níže. Pokud člověka se týká, shodujeme se tu s pozorováním P e ar¬ 
eo v ý m, jenž první ostrůvky vidí u embrya 54 mm dl. K ů s t e r však 
uvádí již embryo 14týdenní, tedy stadium mnohem delšímu embryu 
odpovídajíc, kdy první ostrůvky určitě již mohl zjistiti. Kyrie a 
Weichselbaum shodují se na embryu 8 cm, zatím co Mironescu 
posunuje tuto hranici nejdále, pozoruje ostrůvky zřetelně teprve u embryí 
starších 5 měsíců. Co však na druhé straně překvapuje, jest časné objevení 
se jich u zvířat. Tak u ovce vidí Laguesse první buňky kalné ještě 
ve stadiu plného stromu žlázového, u emb. 13 mm, což i přes rozdíl ve 
velikosti embryí ovčích a lidských jest nepoměrem nápadným; Helly 
dokonce vidí u morčete první naznačení buněk kalných ještě v solidním 
pupenu základu pankreasu pučícího ze střeva. 
XXIX. 
