2 
Naproti tomu Jaeger a Diesselhorst 1 ) naměřili hodnoty, jejichž průměr 
až na vizmut je 
7-11 . 10 10 . 
Nejblíže k této hodnotě by vedla theorie Rieckeova, kdyby á — 0, 
což však je v odporu s theorií Thomsonova tepla a piezothermoelektrické 
síly. K daleko lepší shodě s výsledky měření dospějeme malou modifikací 
Rieckeovy theorie, na základě, který jsem učinil v pracích ,,0 závislosti 
specifické vodivosti kovů na hydrostatickém tlaku" 1 ) a ,,Theorie piezo¬ 
thermoelektrické síly". 2 ) Ta změna pozůstává v tom, že všude tam, kde 
se dříve psalo 6T, to jest vnitřní tepelný obsah grammolekuly kovu dle 
klassické theorie, položíme nyní 
7 
E v = ^C v dT, 
o 
kde E v je skutečný tepelný obsah grammolekuly kovu a který s dosta¬ 
tečnou přesností je dán Debye-ovým vzorcem. Tyto hodnoty pro různé 
kovy lze nalézti již v tabulkách. 
To znamená, že počet a živá síla elektronů není dána prostě teplotou, 
nýbrž vnitřní energií toho kovu, ve kterém se elektrony nalézají. Pak 
modifikovaný vzorec Riecke-ův zní 
k __ 3 ( a\ 2 E v / 2 ÓE V \ 
x 2 V e ) ' 5-955 \ ^ 3 5-955 / 
4-198 . 10 7 E v (1 + 0-112 ó E v ). 
Tento vzorec úplně souhlasí s výsledky měření, neboť 4-198 . 10 1 E v 
je u všech kovů menší než poměr vodivostí. Proto ó má určitou kladnou 
hodnotu, kterou lze srovnati s temperaturním koefficientem počtu elektronů, 
jak plyne z jiných fysikálních zjevů. Já ji srovnávám s hodnotou ó v ke 
které jsem dospěl v citované práci ,,Theorie piezothermoelektrické síly". 
Tam jsem položil 
n = k . £>, 
kde n značí počet elektronů v cm 2 . Odtud pro dvě blízké teploty je 
n = k El (l + k E r 0 [l + -J- (E - £ 0 )] . 
Pro vyšší teploty je přibližně: 
a tedy 
E-E 0 =Q(T-T 0 ) = 6t, 
fi — k . Eq f 1 -J- 6 t \ . 
x ) Rozpravy České Akademie. Roč. XXVII. Čís. 17. (1919). 
2 ) Rozpravy České Akademie. Roč. XXVII. Čís. 26. (1919). 
XXXVII. 
