5 
P. Schiefferdecker a A. Kossel 1 ) ve své knize uvádějí 
samostatný typ ,,chondroidního vaziva", jehož buňky mají kulovitý neb 
ovální tvar a měchýřkovité vzezření a jsou podobny buňkám chrupavko- 
vitým, při čemž základní hmota zůstává kollagenní. Chondroidní vazivo 
tvoří přechod mezi vazivovou chrupavkou a tkání šlachovou neb při¬ 
chází samostatně. Přichází podle těchto autorů mimo jiné v sesamských 
chrupavkách mnohých šlach (šlacha m. peronei longi a m. tibialis poster.) 
a uprostřed vnitřní strany šlachy m. quadiiceps a na šlaše Achillově. 
H. Ap olant 2 ) ve své disertaci o vazivové chrupavce podotýká, 
že autoři nejsou jednotni v tom, co patří k vazivové chrupavce. Na rozdíl 
od Schiefferdeckera soudí, že buňka chrupavková nemá na sobě nic charak¬ 
teristického a může býti prohlášena za buňku chrupavkovou jen tehdy, 
je-li nějakým způsobem dokázána hyalinní chrupavková hmota; k důkazu 
se hodí barvení haematoxylinem, který hmotu chrupavkovou intensivně 
barví, pro chrupavku charakteristickou jest jenom chcndrogenní základní 
hmota, která jest hyalinní a dává při vaření chondrin. Kde chybí, nelze 
mluviti o chrupavce, nýbrž pouze o modifikaci buněk vazivových takové, 
že jsou podobny chrupavkovým buňkám. Tyto tkáně shrnuje Apolant 
pod název chondroidní vazivo. 
Nejzevrubněji pojednává o přechodních tvarech tkání podpůrných 
J. Ren aut, 3 ) jenž jim věnuje ve své knize celou samostatnou kapitolu 
(Squelette fibreux primordial et ses diverses pieces adventices ďadapta- 
tion). Renaut rozeznává 1. tkáň fibrohyalinní, která přichází v skeletu 
u Gasteropodů a Cyclostomů, v uzlech sesamských šlachy Achillovy u žáby 
a jako podpůrný hyalinní systém intravaginální piovazců nervových 
u velkých ssavců; 2. tkáň vazivovou kartilaginiformní (tissue fibreux 
cartilaginiforme) a tkáň fibro-kartilaginosní (tissu fibro-cartilagineux), 
prvou v šlachách ohybačů u mladých ptáků, diuhou v šlachách u ptáků 
dospělých a 3. tkáň fibrosní ossiformní (tissu fibreux ossiforme) a tkáň 
osteofibrosní (tissu ostéo-fibreux), prvou při inkrustaci šlachy, druhou při 
ossifikaci šlach u starých ptáků. 
Již z toho, co uvedeno, vysvítá nejednotnost názoiů o tkáních pod¬ 
půrných, která se stane ještě patrnější po pročtení speciálních prací 
Studničkových, Schaffrových a j. 
Vraťme se však ke své tkáni v ohybech šlachových. Koelliker 4 ) 
prohlašuje ji za vazivovou chrupavku neb za „pravou chrupavku" aspoň 
x ) P. Schieffe r.d eckeraA. Kossel: Gewebelehre. Erste Abteilung. 
1891. pag. 270 a 271. 
2 ) H. Apolant: "Ober Faserknorpel. Dissert. Berlín, 1980. 
3 ) J. Renaut: Traité ďhistologie pratique. T. I. 1888 pag. 336 — 360. 
4 ) A. K o e 11 i k e r: Handbuch der Gewebelehre d. Menschen. VI. A. I. 1189. 
pag. 379 — 380. 
* 
XXXVIII. 
