Poslednímu faktu nasvědčuje také, že ve tmě rostlina snáší ještě 
velmi dobře koncentraci 2-5 Crone-ova roztoku, kterážto koncentrace 
na světle už škodí. Dále poukazují na zkušenost, že ve tmě se tyto korre- 
lační pokusy lépe utvářejí, o čemž mi říkal R. Dostál a což jsem také 
při pokusech pozoroval. Přímý důkaz podávají analysy Wiesman n-ovy 
(1919). 
Zařídil jsem ještě dvě serie pokusů. Kultivoval jsem rostliny se 
zmenšeným množstvím reservního materiálu v živném roztoku — tedy 
kombinace předcházejícího. Dále pěstoval jsem rostliny v dobré zahrad¬ 
nické hlíně a v mrtvé sprašové hlíně z okolí Brna. Výsledky v obou pří¬ 
padech odpovídaly výsledkům předešlým. 
Konal jsem ještě jiné pokusy k vyšetření závislosti množství potravy 
na korrelační citlivost. Výsledek byl vždy stejný a nevidí se mi nutno 
o L nich podrobněji se zmiňovati. Domnívám se, že uvedené pokusy celou 
věc dostatečně objasnily. Jen stručně se zmiňuji o pokusích, kde jsem 
rostliny pěstoval v Schimpe r-ových částečných roztocích, kde vždy 
některý z nezbytných prvků schází. Tato věc by stála za důkladné vy¬ 
šetření. Já uvádím toliko, že při nedostatku phosphoru a dusíku byl 
korrelační poměr největší. 
Jak máme výsledkům všech těchto pokusů rozuměti? Odstraníme-li 
hlavní osu, vyrůstají dvě osy z úžlabí děloh. Z počátku je pro ně dosti 
potravy a proto rostou obě. svou maximální vzrůstovou intensitou. Avšak 
dříve nebo později — dle množství zanechané potravy — nadejde doba, 
kdy už pro obě osy není potravy dosti. Nastane nouze o ni a obě osy stojí 
proti sobě jako nepřátelé. To právě nejvíce zdůrazňuji, že neuskrovní 
se obě osy ve stejné míře, že by pak rostly obě dvě stejnoměrně oslabeny 
nedostatkem potravy. V korrelačrdm boji začne silnější osa utlačovati 
osu slabší. Sama sice také bojem tímto trpí — avšak nepoměrně méně. 
Na ni se odehrávají změny daleko menší než na ose slabší, která žije 
vlastně — sit venia verbo — z milosti osy starší a sice ne na dlouho. 
Jakmile osa silnější začne činiti na potravu ještě větší nároky následkem 
vlastní větší spotřeby způsobené vzrůstem, odepře ose slabší poslední 
zbytky potravy, takže tato odsouzena je k zániku. A tak za nedostatku 
potravy vidíme později na rostlině dvě osy vedle sebe, jednu docela svěží, 
druhou úplně uvadlou a zaniklou. Jakým způsobem se toto zabránění 
vzrůstu děje, o tom nemáme dosud přesných vědomostí. Existují domněnky, 
o nichž se na jiném místě zmíním. 
Za nedostatku světla spotřebují pravděpodobně rostliny více minerál - 
ných solí a je tudíž u rostlin etiolovaných korrelační poměr vždy větší. 
Bylo by možno také vzrůst citlivosti korrelační znázomiti si graficky. 
Uvádím příklad průběhu korrelací u Vida Faba. Na ose X nanáším součet 
vah obou lodyh, na ose Y jejich poměr. Změny poměru docilováno jednak 
odřezováním děložního materiálu, jednak kultivací v živném roztoku. 
Tím způsobem dostaneme křivku — snad parabolu, snad hyperbolu, 
XL. 
