8 
není vyloučena též křivka exponenciální. Bylo by specielním thematem, 
a sice myslím velmi vděčným, celou věc matematicky rozřešiti, zkoumati 
závislost průběhu křivky na různých faktorech a p. Na diagramu nás 
může zajímati předně, že vůbec závislost součtu a poměru váhového 
obou lodyh je vyjádřena křivkou. Bylo by docela možno, jak jsem už řekl, 
čekati y-konstans. To bychom dostali úsečku páralellní s osou X. To 
by bylo, kdyby obě osy se vlivem potravy měnily stejnoměrně — kdyby 
intensita korrelačního závodění byla stále stejná. Bylo by také možno, 
že by tangenta byla konstantní - - = tg — konst. Dostali bychom přímku 
x 
protínající osu X v jistém úhlu. To by značilo, že intensita korrelačního 
zápasu roste lineálně. Avšak ve skutečnosti tato intensita korrelačního 
závodění roste v křivce bud druhého stupně nebo dokonce v křivce expo- 
nentiální. Extremní hodnoty jsou pro x = 0, y — qq, to jest, vyroste 
toliko jedna osa, druhá = 0, neboť číslo děleno 0 dá hodnotu co- Pro 
x = oo, y = 1, t. j. obě osy jsou stejně těžké a. tudíž poměr = 1. 
Přátelé teleologického nazírání v biologii mohou viděti v popsaném 
korrelačním závodění zařízení velmi účelné. Rostlina vidí, že by obě osy 
neuživila, že by obě byly slabé, proto se raději rozhodne jednu zničiti, 
aby druhá mohla růsti tím lépe, aby se raději zachovala jedna zdatná 
než dvě slabé. Nechci rozhodovati, běží-li tu o účelnost, či je-li celý zjev 
fysikálně-chemickou nutností, že totiž lodyha silnější odejme lodyze 
slabší potravu nějakým prostým mechanickým způsobem; kausalita 
a teleologie jsou dvě stará dillemata biologická. 
Korrelační citlivosti by se dalo snad užiti do jisté míry i prakticky 
a sice, dala by se velmi zřetelně a snadno poznávati výživnost půdy a snad 
vůbec vhodnost vzrůstových podmínek. Na př. vidím-li v nějakém pro¬ 
středí příliš velké difference mezi oběma úžlabními lodyhami, mohu 
s jistotou souditi, že prostředí to neobsahuje všechny soli anebo aspoň 
ne v množství dostatečném. Chtěl bych na př. vyšetřiti, zda nějaký živný 
roztok bude vhodný pro rostliny. Pěstuj i-li v něm prostě rostliny a rostou-li 
ony celkem dobře, nevím, zda by nemohly růsti ještě lépe. Theoreticky 
za absolutně optimálních podmínek poměr váhový mezi oběma lodyhami 
musí býti roven 1. Čím je větší než jedna, tím podmínky jsou hoiší. 
V rostlinné fysiologii většinou měříme toliko relativně — srovnáváme. 
Na př. řekneme roztok a je lepší než roztok b. Pomocí citlivosti korrelační 
bychom snad se mohli i pokusiti o měření absolutní. Na př. u roztoku a 
je poměr váhový obou lodyh roven 1. Ergo roztok tento je nejlepší jaký 
může vůbec existovati a není potřebí vůbec s ničím srovnávati. Snad by 
se daly stanovití i jakési absolutní jednotky dle poměru korrelačního, 
a bylo by pak možno říci, že rostlině chybí v tomto prostředí tolik a tolik 
jednotek k dosažení maximální vzrůstové intensity. 
Nyní několik ukázek, jak se korrelační citlivost manifestuje v pří¬ 
rodě. Nej zajímavější jsem našel v Klebs-ově: „Uber die Rhytmik in 
XL. 
