2 
lytika a rychlosti deplasmolysy bude ještě zmínka při projednávání plasmo- 
lysy určitými solemi. Ve hraničně koncentraci plasmolytické je vyrovnání 
tak rychlé, že jen při rychlém a opatrném pozorování zastihneme buňky 
ještě plasmolysované. 
Další obtíží je nestejnoměrná plasmolysa; nejen různá vlákna, ale 
i jednotlivé buňky v tomže vláknu se často plasmolysují velmi nestejně. 
Zcela pravidelně bylo pozorováno, že u Phormidia a Oscillatorie vrcholové 
buňky zůstávaly při deplasmolyse déle staženy, nežli další, prostřední 
buňky vlákna. Řidčeji bylo pozorováno jakési vlnovité střídání — vždy 
střídavě několik buněk neplasmolysovaných a několik kontrahovaných — 
a to bud s náhlými přechody — vedle zcela neplasmolysované buňky 
hned silně kontrahovaná a nebo řada buněk jevících postupně stále menší 
a menší plasmolysu až do nuly. 
Pochvy a slizy ovšem stanovení plasmolytické koncentrace pří¬ 
padně úplně zabraňují, poněvadž dovolují pouze pomalou difusi. Možná, 
že spolupůsobí zde i bubření, jak stanovil Kotte pro mořské řasy. 
To vše je asi příčinou, že v literatuře nenalézáme údajů o hraničné 
koncentraci plasmolysujících roztoků u Cyanophyceí. Při čerstvém mate¬ 
riálu (nově přineseném z přírody nebo z pěkných kultur), u nějž se obyčejně 
plasmolysa jeví až na malé výjimky dosti rovnoměrně u všech buněk 
i vláken, jsem se pokoušel stanoviti hraničné koncentrace KN0 3 a NaCl 
tak, že jsem pozoroval, v které koncentraci se plasmolysa (všech nebo 
skoro všech) buněk vyrovnala za dobu kratší, nežli 1 minuta. Při řadě 
roztoků o diferenci 0*2% se pak obyčejně v koncentraci nejblíže nižší 
plasmolysa nejevila bud vůbec nebo jen přechodně u některých vláken, 
v koncentraci nejblíže vyšší trvala deplasmolysa déle nežli 1 minutu. 
Tak byla stanovena hraničná koncentrace Oscillatoria sp. 1-6—1*8% KN0 3 , 
resp. 1 — 1-1% NaCl. Srovnávati tyto hodnoty s osmotickou hodnotou 
obyčejných „typických" buněk je ovšem možno pouze velice opatrně. 
Centrální tlak sice nepadá na váhu, poněvadž při velikosti buňky 10 [x by 
působil chybu menší nežli 0-05 atmosfér (Hober S. 73). Za to tím více 
j e zde nutno počítati s tlakem bubření; neboť při plasmolyse buněk s velikou 
vakuolou, kde hypertonický roztok odebírá vodu hlavně buněčné šťávě, 
nepadá malé množství vody v nástěnné vrstvičce plasmy na váhu; ale 
již v buňkách bohatých plasmou je nutno bráti tlak bubření v úvahu 
(Hober S. 74) a proto také Hofler musil při pokusech o proporcionalitě 
koncentrace plasmolytika a objemu protoplastu zavěsti „Plasmakorrektur". 
Dále také nejen adhaese plasmy k bláně (Hofler), ale pevné spojení proto- 
plasmy s blanou Cyanophyceí (Fritsch, Brand; Hecht) by zvyšovaly 
chybu ve stejném směru. Konečně nutno vžiti v úvahu permeabilitu, 
jež podle vyrovnávání plasmolysy je u Cyanophyceí obyčejně značná. 
I odhlížíme-li od turgescence, vidíme podle toho všeho, že pozorované 
hodnoty „isosmotické" koncentrace musí býti vyšší, nežli skutečný osmo- 
tický tlak, jenž by při uvedených hodnotách odpovídal asi 7 atmosférám. 
XLI. 
