3 
U různých Cyanophyceí ovšem byla hraničná koncentrace různá, celkem 
se v pozorovaných případech pohybovala asi mezi 0-8—1-5% NaCl (7 — 
10 atmosfér). Ale i při plasmolyse cukrem, u něhož by nepadala na váhu 
chyba působená permeabilitou, dospíváme k hodnotám 10—13% saccha- 
rosy, tedy asi 6y 2 —8 atmosfér. 
Brand pozoroval silné kroucení vláken při plasmolyse glycerinem. 
Také při plasmolyse 20—50% cukrem se vlákna Oscillarií velmi silně 
kroutila; kroucení bylo působeno scvrkáním buněk a srážením i zvrásova- 
těním blan, jež zůstávaly s kontrahovanou plasmou v úplném styku, 
takže se zde vlastně nejedná o pravou plasmolysu. Narovnání vláken 
po přenesení do vody a vůbec vždy deplasmolysa j ak ve vodě, tak v plasmo- 
lytiku byla spojena s čilými pohyby vláken. 
Kratší působení hypertonických roztoků snášejí Cyanophycey beze 
škody, po delší době však vlákna hnědnou a rozpadají se. Různé druhy 
jsou ovšem velmi různě citlivé, Oscillatoria sp. odumírala dříve nežli 
Phormidium sp. Působil-li na tyto řasy 20% NaCl, 20% Ca(N0 3 ) 2 , 20% 
CaCl 2 , asi 10 minut, nejevily po přenesení do živného roztoku ani po 
48 hodinách pohybu; ale pěkně se pohybovaly v živném roztoku ještě 
po 60 minutovém působení 20% SrCl 2 . Velmi dobře Cyanophycey snášejí 
i silně hypertonické roztoky saccharosy, zvláště nechá-li se koncentrace 
odpařováním vody jen ponenáhlu zvyšovati. Některé druhy Oscillatoria, 
Phormidium jevily po 24—48 hodinném působení 10—30% roztoku 
saccharosy po přenesení do živného roztoku brzy čilý pohyb. Bylo-li 
Phormidium pěstováno za nedostatku vody, takže skoro vysýchalo a pře¬ 
neseno pak do 20% saccharosy, mohl se cukr pomalým odpařováním 
vody úplně koncentrovati; byl-li pak cukr opět ponenáhlu zředěn, byly 
vločky řasy v živném roztoku již po 48 hodinách velmi pěkně rozlezlé. 
Po delším působení hypertonických roztoků jeví Cyanophycey tak 
jako jmý buňky také pseudoplasmolysu, kterou zde snadno lze zaměniti 
s pravou plasmolysou. Při bedlivém pozorování sice bývá obyčejně možno 
normální plasmolysu od pseudoplasmolysy zcela dobře rozeznati podle 
silnější a pravidelnější kontrakce protoplastu, případně i podle lomnosti 
(lesku) a barvy, ale přes to není rozdíl tak přesný jako jinde a zvláště 
snadno může mýliti, že se pseudoplasmolysa po přenesení do vody často 
rychle a velmi pěkně vyrovnává jako typická plasmolysa (bubřením?). 
Vyrovnání plasmolysy v plasmolytiku nastává, jak již zmíněno, 
obyčejně brzy. Z toho je ovšem nutno souditi na značnou permeabilitu 
plasmy u Cyanophyceí. Podobné poměry stanovil u některých zelených 
řas již 1887 Janse, u mořských řas P. Drevs. I jinde v literatuře jsou 
uváděny příklady značné permeability protoplastu pro soli — (Trondle, 
Hober kap. VIII. a j.). 
U Cyanophyceí nastávala deplasmolysa tím dříve, čím méně bylo 
plasmolytikum hypertonické, tedy v koncentrovanějších roztocích mnohem 
pomaleji. 
1* 
XLI, 
