3 
spodní — vrstvy třenické (d a x ), t. j. drobové pískovce s hojným klastickým 
materiálem portýrovým a často se slepenci na basi souvrství; 2. oddíl 
střední — vrstvy milinské (d<x. 2 ), t. j. železité droby s rohovci a 3. oddíl 
svrchní — vrstvy olešské (d oc 3 ), t. j. červené železité jemnozrnné pískovco- 
vité a jílovité břidlice. 
Vrstvy krušnohorské nejsou ale vyvinuty všude úplně. Zvláště oba 
svrchní oddíly, někde ale jen střední oddíl pásma d a ve vrstevném sledu 
schází. Tato okolnost jest tím pozoruhodnější, studujeme-li ji zároveň 
s ohledem na rozšíření vrstev komárovských (d p). Někde se vrstvy d p 
usadily bezprostředně po vzniku svrchního d a (d a 3 ), takže sedimentace 
v těchto místech nebyla přerušena. Kde ale v podloží d p ze souvrství d a 
části scházejí, tam jest nutno předpokládati stratigrafické mezery mající 
své příčiny v paleogeografických poměrech spodnosilurského moře. Ba jest 
mnoho míst, kde v podloží d p vrstvy krušnohorské vůbec scházejí, takže 
pásmo komárovské se klade přímo bud na kambrium nebo na algonkium. 
Posledního fakta povšiml si již bystrý pozorovatel Karel Feist- 
mantel v roce 1878. 8 ) 
Již z uvedeného jest patrno, že spodní silur český nepočíná jednou, 
transgresí, nýbrž, že lze na basi siluru rozeznati transgrese nejméné dvě. 
O transgresivní povaze vrstev třenických (d o^) nemůže býti pochyby. 
I kdyby nebylo na většině výskytů d a přímo zřejmo, že mezi vrstvami 
třenickými a jejich podložím jest veliká mezera časová, musili bychom 
usouditi na jejich transgresivnost z jejich petrografické povahy, která 
dokazuje, že krušnohorské vrstvy se usadily po delší suchozemské periodě, 
za níž padly starší horniny, zejména svrchnokambrické porfyrity a porfyry 
denudaci za oběť a poskytly tak klastického materiálu vrstvám krušno¬ 
horským. 
Třenické vrstvy (d ocj značí největší rozsah pásma d a. Tam, kde 
střední a svrchní oddíl pásma d a scházejí, jest vysvětliti jejich nepřítom¬ 
nost nikoliv snad destrukcí (odnosem) vrstev již hotových, nýbrž ústupem, 
stažením moře z původního rozsahu na menší prostor, takže se tu oddíly 
střední a svrchní vůbec nevytvořily. Zajímavo jest, že v západním konci 
silurské pánve po tomto ústupu krušnohorského moře nastává na po¬ 
čátku d a 3 nový postup moře, které sice většinou nedosáhlo původního 
rozsahu d a 1 , ale na jednom místě dokonce tento původní rozsah nepatrně 
překročilo. V místech, kde nastal tento postup moře svrchního d a, spo¬ 
čívají vrstvy olešské (d a 3 ) přímo na vrstvách třenických (d a x ), při čemž 
vrstvy milinské s rohovci (d oc 2 ) ve vrstevním sledu scházejí. Hranice 
mezi d a 1 a d a 3 jest ve vrstevním sledu vždy velmi ostrá, není tu mezi 
oběma přechodů, jaké pozorujeme tam, kde sedimentace pokračovala 
nerušeně. 
8 ) Karel F eistmantel: Uber die Lagerungsverháltnisse der Eisensteine 
in der Unterabteilung Dl des bohmischen Silurgebirges, Věstník král. čes. spol. 
nauk, Praha 1878, str. 122. 
XL1II. 
1* 
