6 
oběma útvary Přímého uložení vrstev kíušnohorských na algonkiu však 
nenalézáme, ježto hranice mezi nimi a algonkiem je tektonická, jsouc pod¬ 
míněna přesmykem, podle něhož vyzdvižena byla kra severnější, algonkická, 
nad jižnější silurskou. DislokaČní plocha tohoto přesmyku zapadá k sz — 
tedy v opačném smyslu, než je normální úklon vrstev silurských a v opačném 
směru než úklony směrných přesmyků severního křídla Barrandienu. Ze 
předpoklad tento je správný a že podle této poruchy udál se pohyb kry 
algonkické přes silurskou, dokazuje překocení vrstev krušnohorských na 
Zabitém kopci u Myskovic a u Popovic, kde vrstvy tyto zapadají pod úhlem 
65—70° k sz. Přesmyk tento není téhož směru, jako vrstvy silurské, nýbrž 
Obr. 2. Profily spodním silurem záp. od Brandýsa n. L. 1 = algonkické břidlice, 
3 = vrstvy krušnohorské dct, 4 = vrstvy komárovské dg- 1 - osecko-kváňské 
dy, 5 — křemence drabovské d $, 6 = vrstvy zahořanské d e, 7 = křída, 
8 = štěrky a písky, 9 = hlíny a ssuti, 10 = alluvium. 
svírá s nimi nepatrný úhel. Následkem toho na západním konci Zabitého 
kopce vystupuje basální slepenec d oc, kdežto na východním objevují se 
v sousedství buližníku teprve polohy přecházející již do křemitých sle¬ 
penců a pískovců, a na výskytu krušnohorských vrstev u Popovic již jen 
vrstvy křemité slepence a pískovce, a to opět v poloze překocené. 
Dále k východu není příznivých odkryvů, na nichž dala by se zjistit i 
přítomnost tohoto přesmyku, ale i tu možno souditi na jeho existenci. 
Po pravé straně železniční trati Brandýs n. L.—Neratovice, v místě, kde 
přetíná cestu vedoucí od kapličky sv. Anny u Brandýsa k Popovicům, 
odkryty jsou v opuštěné pískovně algonkické jílovité břidlice směru h 3, 
zapadající pod nepatrným úhlem k sz, ač měly by tam vycházeti břidlice 
d p d y, vystupující u hrušovského mlýna a v polích severně od něho. 
Jediný možný výklad vysvětlující tento zjev je ten, že přesmyk zjištěný 
na Zabitém kopci u Myskovic a záp. od Popovic následkem odchylného 
směru od vrstev spodnosilurských způsobuje pozvolné tektonické vytrácení 
nej spodnějších jejich horizontů směrem k východu, takže na vých. konci 
Brandýsa hraničí algonkium již s nejsvrchnějšími polohami pásma d$, 
po případě s vrstvami osecko-kváňskými. 
XLV. 
