zjištěno, zda embryo ještě žije, což možno považovati celkem za jisté dle 
zachovaného tepu srdečního, načež rychle vypreparovány oba mesonefrosy, 
jež fixovány v prvé tekutině Turchiniho (nasyceného vodního roztoku 
kyseliny pikrove 60 ccm, formolu 20 ccm, nasyceného vodního roztoku 
molybdeňanu ammonatého 20 ccm). Tento roztok osvědčil se mi lépe 
než druhá tekutina téhož autora, sestávající z 200 ššm nasyceného vodního 
roztoku kyseliny pikrové a 25 ccm 2 r %ního roztoku kyseliny osmičelé. 
Mesonefrosy vyprány po několika hodinách ve vodě, provedeny rychle 
řadou stoupajících alkoholů a přes benzol zality do parafinu. Řezy 3 až 
10 [x silné montovány pak bud bez barvení, nebo po barvení safraninem, 
někdy též vesuvinem. Kromě toho fixoval jsem mesonefrosy nenastříknuté 
k účelům cytologickým v tekutině Zenkerově, pro výzkum elementů 
chondriomových pak v tekutině Regaudově a Bendově. 
Bylo by zbytečno, abych se v této práci zabýval obšírným výzkumem 
morfologie kanálku mesonefrosu; přejímám proto pro orientaci vylíčení, 
jak je nalézáme od Felixe v Hertwigově příručce. Jak známo, 
skládá se kanálek po svém značném vzrůstu do délky a z toho vyplýva- 
vajícím mnohonásobném složení ze tří oddílů. Později se první a druhý 
(střední) oddíl značně rozšíří a vytvoří tubulus secretorius, kdežto třetí 
oddíl původního mesonefrálního kanálku zůstane úzký a představuje 
tubulus collectivus. Jak z dalšího vyplyne, odpovídají tyto názvy plně 
funkcionálnímu významu jednotlivých oddílů. 
Tubulus secretorius je tvořen jednovrstevným epithelem, složeným 
z buněk cylindrických, někdy vyšších, jindy nižších; v některých partiích 
přecházejí buňky skoro ve tvar kubický. Jádro jejich je kulaté nebo oválné, 
světlé, chová obyčejně jeden dosti veliký nukleolus, několik málo karyo- 
somů nepatrné velikosti a síť lininovou. Ojediněle nalézáme též jádra 
menší, více protáhlá, silněji chromatická, v nichž chromatin je přítomen 
v podobě hojnějších drobných zrnek, tak že celá jádra jeví se tmavší. 
Protoplasma těchto buněk je světlé, jeví zřetelně vláknitou strukturu, 
zvláště v basální Části, kde vlákénka protoplasmatická stojí kolmo k basi. 
Po fixaci některou z udaných method na chondriom a barvení železitým 
haematoxylinem nalézáme v protoplasmatu hojný chondriom. Na basi 
buněk jsou to silné, krátké nebo delší chondriokonty, upomínající na 
Heidenhainovy tyčinky v té podobě, jak je známe z ledviny žabí. V ně¬ 
kterých buňkách je jen tento chondriom, nad jádrem není v plasmatu 
žádných zbarvených elementů (obr. 1.) nebo nejvýš jen ojedinělá zrnka 
mitochondriová. Jinde je celá buňka vyplněna elementy chondriomu; 
pod jádrem nalézáme popsané právě tyčinky, po stranách jádra tyčinky 
kratší a zrnka, nad jádrem pak převážně zma mitochondriová (obr. 2) 
Differencujeme-li kamencem železitým kratší dobu, je celá buňka černě 
zbarvena, jen jádro odbarvuje se dříve. Nej povrchnější vrstva proto¬ 
plasmatu je vždy chondriomu prosta, jeví se bud úplně světlá nebo je 
homogenně šedavě zbarvena. 
XLVII. 
1* 
