1 
Na praeparátech mesonefrosů injikovaných nalézáme bez následného 
barvení jádra úplně bezbarvá, viditelná jen dle svého značnějšího lesku 
(obr. 9.). Epithel kanálků je opět tvořen oněmi cylindrickými nebo ku¬ 
bickými buňkami, jejichž hranice tam, kde není vůbec stopy po modrém 
zbarvení, jsou velmi nezřetelné. V protoplasmatu je opět viditelná vláknitá 
struktura zvláště v basální části. Barvíme-li praeparáty safraninem, je 
protoplasma zbarveno bledě červeně nebo růžově, vláknitá struktura 
basálních partií je rovněž dobře viditelná. Místy jsou zachovány stopy 
řasínkového (kartáčkového) povrchu. Jádra jsou opět onoho dvojího typu, 
jejž jsme poznali již na praeparátech barvených železitým haematoxylinem: 
jednak velká, kulatá nebo příčně oválná, málo chromatická, tedy světlá, 
se zřetelným, jasně červeným jadérkem, několika málo drobnými karyo- 
somy a světle růžovou sítí lininovou, jednak menší, podlouhlejší, silně 
chromatická, s chromatinem v podobě drobných zrnek; nukleolus je malý 
nebo schází. Těchto druhých jader je daleko méně. Buňky nasedají na 
basální membránu, často velmi nezřetelnou; pod ní vidíme krevní kapiláry 
přikládající se přímo ke stěně kanálků nebo jemné řídké vazivo ve velmi 
malém množství. V epitheliích jsou dosti hojné mitosy. 
V některých kanálcích však vidíme intensivní modré zabarvení, 
rozmanitého vzhledu. V nej jednodušších případech, jež asi představují 
začátek sekrece, resp. teprve přijímání barviva buňkami mesonefrálními 
z cév krevních, je modře zbarvena jen tenká basální blána (obr. 3.), jejíž 
zbarvení je velmi intensivní. Někdy, jak právě na našem vyobrazení je 
zřejmo, vycházejí od tohoto modrého lemu maličké, zoubkovité výběžky mezi 
jednotlivé buňky. Jinde, v případech patrně pokročilejší sekrece, nalézáme 
vedle tohoto intensivního zbarvení basální blány v basální části proto¬ 
plasmatu modře zbarvené vláknité útvary, jež svým vzhledem a uspořá¬ 
dáním odpovídají úplně jednak vláknitým útvarům, jež jsme poznali iiž v 
buňkách, kde nebylo modrého zbarvení vůbec, a kde vláknitá struktura 
protoplasmatu jevila tinkcičervenavou, jednakchondriomovým elementům, 
jež jsme popsali výše. Zvláště intensivně jsou však zbarveny hranice buněk, 
takže v tubulecb, do nichž vnikla methylenová modř, jsou hranice 
buněčné mnohem zřetelnější nežli jinde. 
V méně pokročilých případech jdou ona basální vlákenka od base buňky 
až k jádru, výše pak jich nenalézáme. Pouze ony modře zbarvené hranice 
buněčné sáhají mezi jádry výše k povrchu, někdy pak dosahují až na povrch 
epithelu (obr. 4., 5.), Kde se končí. Na toto stadium možno řaditi buňky, 
kde modře zbarvených vlákének je velmi mnoho; jednak jsou přítomna 
dlouhá vlákenka na basi pod jádrem, jednak kratší vlákenka vroubí 
jádro, a konečně i nad jádrem v povrchní vrstvě prostoplamatu nalézají 
se modře zbarvené elementy, bud v podobě kratičkých vlákének nebo 
malých, kulatých nebo nepravidelných zrnek. Takovou buňku předsta¬ 
vuje nám obr. 6. 
XLVII. 
