6 
pojivo mezi krystalky augitovými a výplně větších mezer, jimž B o ř i c k ý 
dal název hmoty nefelinitoidní. Isotropní piůřezy, v nichž Bořický spatřuje 
leucit, dají se rozpoznati jakožto nefeliny blízko base sříznuté. V hmotě 
nefelinové uzavřeny jsou hojné jehličky apatitu, z části krystalky pyro- 
xenu a snad i něco aegirinu. 
Olivín náleží povětšině jen intratelurické generaci. Čiré a bezbarvé 
krystaly jeho jsou typu krátce sloupcovitého, až 2 mm dlouhé. Větrajíce 
mění se v serpentin nahloučený po obvodě a štěpných puklinách a nepravi¬ 
delných trhlinách. Jelikož při tom vzniká jen málo neb žádné rudy železné, 
možno souditi, že olivín blíží se extremu forsteritovému. 
Magnetit tvoří většinou drobné krystalky rovnoměrně promíšené 
v hornině. K němu přidružuje se dosti ilmenitu , jenž jen někdy může býti 
rozlišen, i trochu pyritu. Magnetitu patří dále i velké krystaly kostrovitého 
vývoje složené z paralelních, krychlově orientovaných vrstev. 
Biotit je vzácný a tvoří jen velmi drobné lístečky, objevující se ve 
společnosti nefelinových shluků. 
Tamtéž nálézáme i sledy hmoty hauynové a sodalitové. Množství S0 3 resp. 
Cl nalezené analysou vede k 1*76% hauynu (o směsi Na3CaAl 3 Si 3 0 12 . S0 4 ) 
a 4-95°/o sodalitu (vypočteno pro vzorec C 1 a r k ů v Na 5 Al 4 Si 4 0 16 Cl). 
Skutečný podíl sodalitu jest asi menší, jelikož část Cl připadá apatitu, 
jehož jest asi 3-23% s obsahem asi 0-16% Cl (vedle F), čímž podíl hmoty 
sodalitové klesl by na polovinu. Jak uvedeno, chybí hornině leucit, a obsah 
K 2 0 možno všechen přičísti nefelinu, neboť nefeliny pravidlem mají Na^O 
asi do V 4 zastoupeno draslíkem. 10 ) 
Na přítomnost někdejšího basaltického amfibolu lze souditi ze směsice 
hmoty nefelinu, magnetitu a augitu, jež zbývá po jeho resorpci a z obrysů 
naznačených tmavým rámcem tvořeným hustě nakupenými lištičkami 
pyroxenu a rudami. 
Nerostná skladba horniny mění se poněkud vzhledem na kompliko¬ 
vanou skladbu celé erupce. Ukázky z lomu S od Vinaříc mají více olivínu, 
méně nefelinu než ony z có. 406, vzorky z míst severnějších mívají celkem 
více augitu i leckde slabou příměs skla, nefelinem nejbohatší jsou vzorky 
z có. 410, odkudž patrně i preparát Bořického pochází. 
Strukturu horniny možno označiti za holokrystalicky porfyrickou* 
při čemž porfyricky vyloučené součástky nedosahují ani velikého počtu 
ani velikosti. V tom spočívá též anamesitický ráz celé horniny. 
Jelikož hornina naše nebyla dosud zkoumána chemicky, vybral jsem 
z lomu SV od Vinařic vzorek jemnozrné tmavošedé horniny k tomuto účelu. 
Chemický rozbor horniny vykonal asistent p. ing. chem. Jos. Kavina 
za vedení p. Dra J. Šplíchala. Čísla uvedená jsou průměrem dvou dobře 
se shodujících analys. 
10 ) Hintze, Handbuch d. Mineralogie II. p. 868. 
XLViir. 
