2 
Co jest příčinou tohoto zvláštního směru algonkických vrstev na 
Rokycansku a Radnicku, není dosud s naprostou určitostí vyzkoumáno. 
Těžko lze si představati, že by tento směr byl algonkickým komplexům 
vtištěn až později vzpříčením ker při vzniku příčných dislokací podobně, 
jak měli jsme za to u vrstev silurských. Spíše jest pravděpodobno, že 
ve směru ssz značí se stopy původního směru algonkických vrstev , jejž měly 
před početím variského vrásnění. Snad pochází tento směr z dob vrásnění 
predkambrického 2 ) jemuž byly vrstvy algonkické na Rokycansku určitě 
podrobeny. Pruhy vrstev sv-jz směrem probíhajících, od vrstev ssz ne¬ 
sporně oddělené dislokacemi sv-jz směru, mohly by snad odpovídati účin¬ 
kům, jež způsobeny byly v terénu algonkickém hlavní fází variského 
vrásnění. 
Mírné zvrásnění silurských komplexů na Rokycansku má tyto dvě 
své hlavní příčiny: 
Drabovské křemence vyvinuté z nadloží poměrně slabých břidlic 
osecko-kváňských a eulomových břidlic dosahují na Rokycansku dosti 
značné mocnosti a skládají se při tom z lavic až 5 m mocných, tvořených 
jednolitou hmotou křemencovou. Lavice takové kladly vrásnícímu tlaku asi 
značný odpor, nesnadno se asi pro svou křehkost vrásnily, a když, tedy 
vždy jen do vrás velmi mělkých. Spíše hned na počátku tříštily se ve 
plástve směrem vrásových pruhů protáhlé, které se pod vlivem vrásnícího 
(tangenciálního) tlaku přes sebe přesmykovaly podle příkře k jihu spada¬ 
jících dislokačních ploch. 
Druhou hlavní příčinou mírného zvrásnění rokycanského siluru byl 
asi podklad algonkický, již před početím horotvorného procesu variského 
zvrásněný, a to na Rokycansku a Radnicku asi ve směru ssz, tedy ve směru 
kolmém na směr působení tlaku variského vrásnění. Tento zvrásněný 
podklad algonkický, v nevelké hloubce pod uloženinami silurskými vy¬ 
stupující (kambrium a d oc z největší části na Rokycansku scházejí!) choval 
se vůči vrásnícímu tlaku variskému jako pevná tabule, nového zvrásnění 
těžko schopná 2 4 * * ). Břidlice eulomové a osecko-kváňské, v nej bližším Roky¬ 
cansku tak široké plochy zabírající, nacházely se tedy mezi dvěma ne- 
podajnými komplexy (algonkiem a křemenci d 8), i tvoří proto jen mělké, 
široké vrásy. 
Jelikož pevný podklad algonkický reagoval na vrásnící tlak variský 
spíše vznikem puklin kolmých na směr působení tlaku, podle nichž dály se 
pak jednostranné zdvihy (přesmyky), pozorujeme i v mírně zvrásněném 
siluru hojnost podélných dislokací rázu přesmykového. K hlavním takovým 
přesmykům náležejí na Rokycansku dislokace na sev. okraji Kotle a Zdárný) 
2 ) Téhož názoru jsou i pp. prof. Cyr. Půrky ně a Dr. F r. Slavík. 
3 ) Srv. Cyr. Purkyně: Nástin tektoniky Třemošenského pohoří mezi 
Strašicemi a Rokycany, Rozpravy Čes. Akad. 1915, str. 12. 
4 ) Srv. Cyr. Purkyně: Kambrium mezi Plzencem a Žďárem u Rokycan, 
Sborník měst. liistor. musea v Plzni III. 1914 a 1. c. 8 ). 
XLIX. 
