4 
tmavě šedohnědou, bez lesku, vryp světlejší, nažloutle hnědý; tvrdost její 
jest v různých partiích 3 1 / 2 --4, tedy v mezích hnědele a vyšší než obyčejně 
ubauxitu; u tohoto, pokud se udává, bývá vyjadřována čísly velmi níz¬ 
kými, na pí\ v nejnovější určovací knížce A. Lehnerově 3 / 2 —1, 
v knize J. Volney Lewise v širších mezích pro kompaktnější odrůdy 
1—3, pro zemité až O 5 ). 
Na četných ukázkách bauxitů francouzských, italských i jugoslávských 
zjištěno též, že kolísá v širokých mezích, jsouc nejčastěji v kompaktních 
partiích 2y 2 — 3. 
Pisolithy mají tvar kulovitý, nezploštělý, průměr ] / 2 —2 mm, velkou 
většinou okolo 1 mm. Jsou černé se silným leskem kovovým, vryp jest 
hnědorudý, tvrdost 6—6y 2 . Podle těchto znaků mohou náležet! jak k bez- 
vodému haematitu, tak k nejnižšímu hydrátu 2 Fe 2 0 3 . H>0, turjitu, jejž 
nedávno po stránce mineralogické charakterizoval L. J. Spencer 6 ) na 
základě materiálu z Nového Skotska. 
Rozhodnouti o příslušnosti pisolithů k haematitu nebo turjitu by 
bylo možno bezpečně jen na materiálu isolovaném, ale toho z našich rud 
nelze obdržeti, ježto za čerstva jsou pisolithy pevně srostlé se základní 
hmotou a nevylupují se z ní při roztloukání. Jeainý kvalitativní rozdíl 
jest dekrepitace turjitu zahřívaného v baničce; zkusiv v tom směru dosti 
velké množství pisolithů přesvědčil jsem se, že dekrepitují z nich jen některé, 
asi čtvrtina; snad tedy jsou v nich zastoupeny oba nerosty. 7 ) 
Makroskopicky jsou pisolithy úplně celistvé, beze znatelné struk¬ 
tury nebo mají jen na periferii tenounké koncentrické vrstvičky méně kom¬ 
paktní, barvy hnědorudé. 
Větráním i základní hmota i pisolithy pozbývají své kompaktnosti, 
stávají se zemitými a nabývají barvy rudé; navětralé pisolithy se obyčejně 
snáze mechanicky oddělují od základní hmoty. 
Hustota celé horniny byla stanovena hydrostaticky ve dvou průbách 
na 3-27 a 3-33, průměrem tedy 3*3. 
V mikroskopu jest největší část základní hmoty velice kalná, jen 
slabounce prosvítajíc barvou rezavě hnědou; jeví se pak mezi zkříženými 
nikoly úplně isotropní. V ní jsou uzavřeny oblé i hranaté útržky kalně 
šedé, jen na nejčistších místech bezbarvě průhledné; tyto se mezi zkříže¬ 
nými nikoly ukazují býti složeny z velmi jemných dvojlomných šupinek a 
zdá se, že náležejí sedimentární hornině slídnato- neb kaolinicko-jílovité. 
5 ) A. Lehner, Tafeln zum Bestimmen der Mineralien mittelst áusserer Kenn- 
zeichen, Berlin-Leipzig 1921 (str. 42). — J. Volney Lewis, A manual of de¬ 
terminative mineralogy, New York 1921, str. 47, 92, 256—7. 
6 ) L. J. Spencer, Mineralogical characters of turite ( = turgite) and some 
other iron ores from Nova Scotia, Miner. Magaz. XVIII. 339 — 348, 1919. 
7 ) V bauxitu z Mazinu, ve Velehitu, dokázal Tu č an bezvodou povahu černých 
°°lithů (srovn. M. K i š p a t i c, Bauxite des kroatischen Karstes und ihre Entstehung, 
N Jahrb. íur Min. etc. Beilageband XXXIV. 512-3, 1912). 
III. 
