5 
Příměs klastického křemene, kteiou zjistil ve svém matenálu Hin- 
t erl echner, ve výbrusech z mých vzorků nebyla nalezena. 
Jen pořídku vyskytují se v základní hmotě drobné pisolithy složené 
z téže kalné rezavě hnědé hmoty, nebo, zvláště na kiajích, jen o málo 
bledší; jejich průměr kolísá okolo 03 mm. 
Mimo tuto převládající základní hmotu neprůhlednou však zastih¬ 
neme ve výbruse i partie bauxitové, průhledné neb silně průsvitné barvou 
nazelenale žlutou, jež prozrazují reliefem velmi zřetelným svou vysokou 
lámavost světelnou a jsou naprosto isotropní. Zelenavý odstín, jímž se 
liší tento bauxit ode všech jiných, které jsem dosud mohl mikroskopicky 
pozorovati, je snad podmíněn příměsí chrómu analyticky dokázanou, 
v jiných výskytech neobvyklou. V tomto průhledném bauxitu jsou dosti 
hustě roztroušeny skvrny rudohnědé základní hmoty, průřezů obyčejně 
zaoblených a dosti isometrických; hranice obojí základní hmoty bývají 
většinou dost ostré a jen někdy jsou rudohnědé uzavřeniny obklopeny 
jakýmsi obláčkem; jinde prostupují průhledným bauxitem rezavé pruhy 
s méně zřetelnými hranicemi. 
Rozpukání v základní hmotě jest zcela nepravidelné, síťovitě roz¬ 
větvené. 
Velmi vzácná jest ve výbrusech příměs hydrargillitu. Na jediném 
místě výbrusu mohl byti bezpečně určen; tvoří tu malý, klubíčkovitý 
shluk v základní hmotě, jehož struktura jest změteně lupenitá; lupínky 
jeví zdvojčatění, při němž individua se plochami spodovými kladou na sebe 
a v příčných průřezech zhášejí pak srcstlice ob jednoho jedince, s hra¬ 
nicemi dvojčatnými rovnoběžnými ke štěpnosti. Sikmost zhášení v jednom 
řezu stanovena asi na 23° (kompensací v agregátu se ovšem určení stává 
nedosti přesným), optický ráz směiu rovnoběžného ke štěpným trhlinám 
jest negativní. To souhlasí s optickým schématem hydrargillitu, jak je 
stanovil W. C. Br gg er (šikmost zhášení na (010) a : a — 25° 26’, dvoj- 
lom positivní). Celý ten shluk hydrargillitov}' 7 úrlně se podobá onomu 
z obr. 6 na tab. XVI. Lacroixova díla o lateritech guinejských 
(pancíř pisolithického lateritu z vrcholu hory Urussy.) 
Mimo tento shluk snad náleží k hydrargillitu i jednotlivé šupinky, 
velmi pořídku roztroušené jak ve hmotě základní tak i v pisolithech. Cel¬ 
kový jeho podíl na složení rudy je však jen minimální. 
Kulovité pisolithy leží v základní hmotě dosti hustě, ale ne tak, aby 
se dotýkaly. Typického oolithového zploštění nepozorujeme, rovněž zvrst- 
vení koncentrické je zřetelné jen pořídku, a to v počátečních stadiích pře¬ 
měny a jen na periferii, kdežto jádro pisolithu zůstává kompaktní; pak se 
na periferii střídá černá hmota vlastní pisolithům s rudohnědou, nelišící 
se vzhledem a barvou od základní hmoty ; v této pak bývá kolem pisolithů 
silnější rudohnědé zbarvení a tmavé skvrny, po krajích rozplývavé. 
Místy proces ten pokročil dále do vnitra, až vznikly — možno říci 
— pseudomorfosy základní hmoty po pisolithech, z jichž původní hmoty 
III. 
