niveau, z něhož pocházen, stejně jako zde popsané rudy z Mezouně; V á 1 a 
a Helmhacker však z jednoho místa, „na průhoně" mezi Zbuzany a 
Dobřící při cestě ode dvora Mirešic, uvádějí odkryv s oolitbickými rudami 
zřetelně tvořícími vložku ve vrstvách peruckých. Podle toho tyto rudy, 
složením nerostným a strukturou totožné s ransko-borovskými, vystupují 
i zde v témže geologickém niveau jako tam a možno snad se nadíti i dalších 
nálezů jejich v tak rozšířeném nej spodnějším souvrství naší křídy. 
Materiál, o jehož výzkumu zde podávám zprávu, vyskytuje se roz¬ 
troušen v polích i cestách mezi Nučicemi a Mezouní západně ode dvora 
Letník, severně pod jámami na ohnivzdorné jíly, o nichž nej nověji B ř e t. 
Z ah á 1 k a 9 10 ) má za nerozhodnuto, náleží-li také křídě či třetihorám. Na 
výskyt ten mne laskavě upozornil před několika lety pan báňský inženýr 
V. Šu st a, tehdy v Nučicích. 
Makroskopicky se shoduje mezouňská ruda s předešlou úplně až na 
to, že její základní hmota jest světle šedorudá, místy až bělavá, kdežto 
pisolithy i zde jsou za čerstva černé, kovově lesklé a rozkladem mění barvu 
v rudou; jsou poněkud řidčeji roztroušeny. T zde mají pisolithy tvrdost 6 
neb i něco málo nad to, vryp tmavě hnědorudý, základní hmota okolo 
3 l / 2 a vryp světle šedohnědý neb narudlý. 
V mikroskopu základní hmota jest dosti kalná, prosvítajíc jednak 
hnědě, iednak narudle a na rozdíl od ranské je plná drobných pisolithů 
skoro stejně zbarvených, jen o málo tmavších. Hmota bauxitická je zde 
světle hnědá se šedým zákalem, bez odstínu do zelenává (ruda obsahuje 
chrómu jen malé stopy). V čistších partiích, kterých je poskrovnu a které 
mají ráz výplní krátkých žilek, je hnědé zbarvení v různé intensitě obláč- 
kovitě rozplývavé, místy jsou takové partie až čiré. Jak tyto Čistší tak 
kalné partie bauxitové jsou absolutně isotropní. V metachloranilinu o láma- 
vosti světelné = 1*59 v prášku bauxitovém nalezneme úlomky s vyšším 
i nižším lomem světelným než 1-59. To jeve shodě s kolísáním této hodnoty 
u bauxitu, u něhož zjistil J. L. C. Schroeder van der Kolk 
n Na okolo 1-57, autor až 1*60—T61. °) 
Pisolithy i zde jsou jen málo koncentricky vrstevnaté; často mají 
uzoučkou obrubu světle šedou, úplně kalnou. Vedle celých kuliček nachá¬ 
zíme roztroušeny též jejich hranaté úlomky. Pseudomorfosy hmoty zá¬ 
kladní po pisolithech jsou časté, sept áriové rozpraskání někdy velmi pěkně 
vyvinuto. 
9 ) B. Zahálka, O užitkových hmotách nerostných v české křídě, Věda pří¬ 
rodní II. str. 46, 1921. 
10 ) Schroeder van der Kolk, Tabellen zur mikioskopischen Bestim- 
mung der Mineralien nach ihrem Brechungsindex. II. vyd. 35—6, Wiesbaden 1906. 
Slavík, Optická data o některých nerostech. R. Č. Ak. 1917 (XXVI) 
č. 60, str. 2. 
III 
