11 
3. Bauxity jihoevropské: v Krasu jihoslovanském od Bohinje 
v Kraňsku až do Dalmácie, v Abruzzách a hlavně v jižní Francii, odkud 
poprvé byly popsány a kde dosud jsou nej vydatnějším zdrojem pro vý¬ 
robu aluminia, jsou sedimentární horniny, často charakterisované slohem 
pisolithickým, jejichž hlavní součástkou jest ppět sporogelit, a železo nej¬ 
větším množstvím přítomno je v podobě kysličníku bezvodého. Bauxity 
jihoslovanské jsou petrograficky i chemicky totožné s terrou rossou a M. 
K i š p a t i č 16 ) na základě tom prohlašuje bauxity vůbec za fossilní terru 
rossu. Pro ložiska bauxitová v Jugoslávii jsou Kišpatičovy a 
Tučanovy důvody tak přesvědčivé a pochybnosti pronesené o nich 
F. Kernerem von Marilau n i7 ) tak slabě podepřené, že nutno 
výklad Kišpatičův a Tucanův uznati za jedině možný a 
připustiti jeho pravděpodobnost i pro jiná ložiska bauxitová v terénech 
krasových, t. j. pro valnou většinu jich. 
Naproti tomu však musíme přece i nadále býti pamětlivi íakta, že 
pravé bauxitické t. j. sporogelitické horniny zůstávají dokázány, zvláště 
výzkumy Du Boisovými a Lacroixovými, také z ložisk 
lateritových. 
[4. Jenom per parenthesin, pro úplnost uvádím vznik hydrátů hlinitých 
při žilných pochodech rázu pneumatolytického, kontaktního a thermálního; 
jsou to namnoze výskyty malého rozsahu, jako známý diaspor a nedosti 
prozkoumaní jeho průvodci (,,dillniť‘, ,,agalmatolith“), z Bělé u Štiavnice. 
Rovněž nedotýkám se zde otázky rozšíření volných koloidů hlinitých 
v ornicích a pod.] 
Pro genetický výklad hlinitoželezitých hornin sedimentárních zde 
popsaných je důležito především, že ve všech třech případech horniny 
s převládajícím hydroxydem hlinitým souvisívají a bývají zcela ponenáh- 
lými přechody spojeny se železnými rudami stejného vzniku a i stejného 
vzhledu a struktury, jak ukazují též analysy uvedené na str. 8, a jak 
uvádějí z různých míst tropů, z krasových území i z nalezišť bauxitů ve 
starších útvarech geologických badatelé citovaní v této kapitole 18 ). 
16 ) M. K i š p a t i č, Bauxite des kroatischen Karstes und ihre Entstehung, 
Neues Jahrb. f. Min. etc. Beilage-B. XXXIV. (1912), 513 — 552. 
17 ) F. Ke rnervonMarilaun, Geologie der Bauxitlagerstátten des siid- 
lichen Teiles dei ósterreichisch-ungarischen Monarchie, Berg- u. Huttenm. Jahrb. 1916, 
145—176, spec. str. 160—164. — Hlavní námitky — že v Krasu jsou přítomny ne¬ 
pochybné sliny, t. j. vápence s příměsí křemičitanů jílovitých, a že železo v části 
vápenců je primárně přítomno jako uhličitan — nestarají se vůbec o otázku, zda terra 
rossa a bauxity pocházejí právě z těchto sedimentů a o to, že sekundární vznik sporo- 
gelitu a haematogelitu při rozpouštění těchto hornin je zcela dobře myslitelný a na 
celkovém obrazu podaném vysvětlením Kišpatičovým a Tučanovým 
by jen velmi málo měnil. 
18 ) V. zvláště u Lacroixe, 1. c. III. 370 a 390, kde se uvádějí lateritické rudy 
železné s pisolithy turjitovými ze mnoha krajin tropické Afriky a přechody jiho- 
francouzských bauxitů ve hnědele, au Du. Boise 1. c. str. 31 — 38 a obr. na tab. I., 
III. 
