2 
Že se zachovalo tak málo stop po oscilaci dna Jadranu (od plisto- 
caenu počínaje) má hlavně svou příčinu v tom, že břehy jeho jsou příliš 
srázné a příhodného vrstvení vodním nánosem je pro nedostatek tekoucích 
vod velice málo, kdežto hlíny vrstvené ssutím jsou příliš suché, drobivé, 
nekompaktní a podléhají tudíž snadno jednak rozmočení mořem, jednak 
rozdrcení příbojem. Kde se zachovaly, stalo se tak jedině shodou přízni¬ 
vých okolností, k čemuž nutno přičísti i muj nález z r. 1921 u lázní Baska 
na ostrově Krku. 
Vrstvy tohoto profilu, který měl v celku přes 3 metry výšky a proko¬ 
pat elné hloubky 1 y 2 m, byly na prvý pohled s výminkou krycí hlíny (terra 
rossa) od sebe nerozeznatelný a zdánlivě podobny tisícům jiných, rovněž 
holocaenních profilů teprve při podrobnějším ohledání byly patrny jedno¬ 
tlivé naprosto samostatné fauny měkkýšů. 
Krycí vrstvu tvoří rudá hlína (holocaenní) zvaná terra rossa s faunou 
absolutně recentní (a subrecentní), neboť — jak jsem zjistil v četných j iných 
profilech na velmi vzdálených místech, obsahuje druhy recentní fauně 
výlučně zde (nikoli n. př. o Francii dle plistocaenního materiálu Ger- 
m a i n o v a) náležející jako: Iberus vermiculatus Múll. Rumina decollata L, 
ač neznám zde ještě stratigrafického poměru mezi touto vrstvou a velkými 
Helixy (n. př.: Helicogena secernenda Rossm, Dinarica Pouzolzii Desh 
a p.) Tato vrstva je dnes nej Zachovalejší vrstvou holocaenní hlíny a místy 
bývá přesycena konchyliemi výlučně suchozemskými a zpravidla—pokud 
je uloženinou svahovou i prosycena ssutými štěrky a konchyliemi. 
Z profilu zde patrno, že obsahovala z ostatních vrstev nejvíce druhu. 
Pod ní byla žlutavá hlína ve svrchních vrstvách s chudičkou faunou 
suchozemskou, avšak hygrofilní (Succinea sp .), ve spodních vrstvách s fau¬ 
nou výlučně sladkovodní a to s drobnými druhy rodů: Limnaeus, Planorbis 
a Ancylus. Hlína tato byla písčitá a byl v ní připlavený štěrk (oblázkový). 
Poněvadž v nej bližším okolí nálezu jsou pouze dnes drobné skalní 
prameny, j ež namnoze sotva svlažuj í stěny částečně i sinterické, na nichž 
udržuje se v posledních exemplářích Limnaeus pereger Múll (a nikoli 
Limnaeus truncatulus Múll jak dalo by se spíše očekávati), dá se před- 
pokládati, že byly zde prameny kdysi mocnější (což u sinterických vod 
není ničím překvapujícím) a případný basen mnohem prostornější. 
Pak následovala vrstva mořského stěrku (oblázkového) promíšená 
pískem a šedožlutou hlínou. Na oblázcích byly i Serpulity a některé ze 
štěrků byly provrtány i Acephaly. 
Vrstva tato — až 4 dm silná — neobsahovala vůbec žádných měk¬ 
kýšů suchozemských (ač přítomnost jejich dala se čekati) ani sladko¬ 
vodních a měla faunu výlučně mořskou (většinou příbojem poškozenou). 
Pod ní byla poslední vrstva holocaenní a to žlutavá hlína s pískem 
a oblázky a četnými sladkovodními Hydrobiemi bez kterýchkoli druhů 
jiných ať již sladkovodních nebo suchozemských. Příbojem za usazování 
vrstvy nadcházející byla tato vrstva zajisté částečně denudována. 
IV. 
