7 
Fosforečnan hlinitý, který na univ. exempláři tvoří ledvinité a drobně 
stalaktitické tvary, svými vlastnostmi se úplně shoduje s vashegyitem ze 
Železníka. 22 ) Jest křídově bílý, místy od slabé příměsi Fe nažloutlý, vzhledu 
zemitého. Tvrdost asi 2, hustota rovná se 1-920. Pod mikroskopem jest 
průhledný, mezi zkříženými nikoly isotropní, v některých částečkách 
jsou již patrny počátky krystalisace. Index lomu isotropních partií jest 
roven 1-5036. Kvalitativní chemickou analysou zjištěno vedle AI a kys. 
fosforečné též malé množství Fe. Ke kvantitativní analyse nebylo dosti 
materiálu. 
3. Delvauxit a destinezit. 
Tyto dva fosforečnany, které jsou navzájem ve velmi úzkých vztazích 
genetických, vyskytují se oba zvláště v Litošicích ve velmi značném množství, 
ve Chvaleticích jest delvauxitu poskrovnu. V Litošicích loňského roku pod 
slabou přikrývkou hlinitopísčitou byla odkryta až pět metrů mocná vrstva, 
složená místy z fosforečnanu skoro čistého, místy promíšeného ostatními 
produkty rozkladnými, která se těžila k technickým účelům (jako fosforem 
bohatá ruda). 
Nej obvyklejší jest u nich výskyt konkrecionární s ledvinitým po¬ 
vrchem, ale často se též vyskytují v celých kompaktních massách a co 
tmel úlomků rozpadlé matečné horniny (hlavně břidlice). 
Materiál první analysy kol. Veselého, delvauxit, jest typický mine- 
rálný gel — barvy kaštanově až cihlově červené, makroskopicky celistvý, 
T — 2y 2 , H = 1-815—1-999 Práškovaný minerál pod mikroskopem má 
barvu žlutou až oranžovou, jeví micellámí strukturu a jest mezi zkříže¬ 
nými nikoly úplně isotropní. Lámavost světelná poněkud kolísá, nejvýše 
dosahuje hodnoty L726. Za účelem srovnávacím studoval jsem optické 
vlastnosti řady t. zv. delvauxitů ze sbírky universitní i musejní. Objevilo 
se, že jedině delvauxit z Berneau u Visé v Belgii jest s naším materiálem 
opticky shodný. Index lomu jest u něho jen nepatrně nižší, neklesaje 
nikdy pod L708. Malé kolísání světelné lámavosti jest u minerálných 
gelů zjevem obvyklým. 23 ) 
Již Slavík 24 ) konstatoval, že velká část t. zv. diadochitů, v naší 
literatuře popsaných, 25 ) patří krystalované modifikaci této látky, totiž 
9i ) Viz II. část této práce. 
23 ) J. Špl lehal: Příspěvek k poznání koloidních jílů. Zem. Archiv 1919, 
str. 413 a násl. 
24 ) F. S1 aví k: Optická data o některých nerostech. Rozpr. Č. Ak. XXVI., 
čís. 60. 
25 ) Srovnej zvláště: J. Vála a R. Helmhacker: Das Eisensteinvor- 
kommen in der Gegend zwischen Prag und Beraun. Archiv f. Landesdurchforsch. 
1874. Česky r. 1873. 
F. K o v á ř: Chemický výzkum fosforečnanů z hlin diluviálných okolí Vysočan, 
Vinoře a Ouval. Věst. kr. č. spol. nauk 1899, 344 — 358. 
J. Krejčí a R. Helmhacker: Vysvětlivky ku geolog, mapě Železných 
hor. Archiv pro přír. výzk. Čech, díl V. 1. 
X. 
