7 
vápenec, není stopy a odtud také částečně i nepřítomnost rostlinstva. 
Teprve na eocenních svazích, hlavně v místech nad sliny, objevují se 
porosty travin, ukazujících na existenci vody, a někde, kde jsou vápence 
kryty hlinou, i drobné háje, fíkovníky a p. 
Řada jiných geologických zjevů souvisí s tímto krasovým růžovým 
vápencem, které však jsou známy z všeobecných kapitol o krasových 
zemích. Upozorňuji pouze na jeskyně krápníkové; o poljích a j. pojednám 
až v práci hlavní, poněvadž jde o množství různých poznatků, jichž nelze 
vystihnouti několika slovy. 
Hned proti přístavnímu molu jsou zbytky jeskyní s krápníky, vět¬ 
šinou již vylámanými. Pěkné jeskyně krápníkové jsou na jižním konci 
ostrova v průlivu proti Perviči. Jeskyně se šíří ve směru dislokací, hlavně 
příčných, které jsou v pobřeží tom nádherně patrny a vodou zvětšeny. 
Velká část oněch míst je jeskyněmi většími či menšími prohlodána. Někde 
je zřejmo, že původní dislokace, pak stále se přetvořující v jeskyně, tu roz- 
čleňují ostrov; tak křídové skalisko právě v tomto průlivu v moři, hned 
poblíže břehu, je troska staré stěny jeskyně, která kdysi souvisela s ostro¬ 
vem samým. I závrty jsou v okolí patrny. 
Sama morfologie pobřeží je dosti jednotvárná; z velké části spolu¬ 
působí tu tektonika, která je druhotně zastřena erosivními účinky moře. 
Naproti tomu na př. na jz straně zátoky, kde vrstvy zapadají téměř kolmo, 
takže plochy vrstevní značně vzdorují příboji, je na první pohled pa¬ 
trno, že linie pobřežní sleduje podélný zlom, podle něhož východní kra 
velice silně poklesla. Výška skoku je značná; stačí srovnati poměrnou 
hloubku moře ihned u břehu a výšku stěn pobřežních. 
Zlomy příčné naproti tomu pouze rozrušují pobřeží, ale k jeho vy¬ 
tvoření v hlavních rysech působily naprosto nepatrně. 
Pokud morfologie vod se týče, je situace velmi jednoduchá. Po¬ 
tůčky jsou vedeny z části velké ve směru tektonických rýh podélných 
i obou příčných, nej častěji kombinovaně. Známe-li směr těchto zlomů, 
je zřejmo z kterékoliv mapy, že podle něho se řídí. Potok v údolí baš- 
kánském teče v nej hlubším poklesu ker, které byly zakryty sedimenty 
eocenními; holocenní pruh podél něho je z týchž důvodů tektonických 
dosti široký, ale mocnosti minimální. 
Zajímavé je pozorovati s kopců nános baškánského potoku do moře, 
jehož průhledné vody dovolují pohlížet! na dno. 
Poznatky stratigrafické samy značí nám morfologický vývoj jižní 
části ostrova a vlastně celé krajiny. Je neznám až do doby křídové, dosti 
neklidné; brekcie ukazují občasnou regressi mořskou, či spíše kolísání. 
Následuje mocné vyzdvižení vrstev, křídových; v době eocenní se usazují 
vrstvy v propadlých krách. V prvních dobách (lutétien) bylo moře hlu¬ 
boké a usazovalo alveolinové vápence, později vápence nummulitové. 
V auversienu hloubka moře několikráte mocně kolísá, jak ukazuje přítom¬ 
nost pískovcových poloh a útesů korálových, která si zaslouží ještě bliž- 
XII. 
