2 
hrobě ; nápis: „Vyrval blesk nebi” (eripuit coelo fulmen), mohlo by být 
napsáno na zapomenuté mohyle Herrmannově: „Našel blesk v zemi.“ 
Fulgurity v karakteristické formě trubiček byly popsány hlavně z písku, 
ve kterém se nejsnáze tvoří. Ale bývají i ve tvrdých horninách vyvře- 
lých i usazených, které nacházíme hlavně na vrcholcích hor. O těch psalo 
se méně (zvláště v pracích A. Humboldta, Abicha, Rogoviče, 
Heima, Lacroixe atd.). Kdyby bylo možno vytisknout mou práci 
o fulguritech úplnou, napsal bych ji jako ilustrovanou monografii s po¬ 
drobným vyčerpáním celé literatury o této otázce, ale ted se omezím 
na pouhý výtah z toho celého materiálu a vysvětlím blíže morfologické 
zvláštnosti fulguritů, vztahy k jejich vzniku a podám roztřídění. 
Je nutno říci že ještě ve čtyřicátých letech minulého století vy¬ 
skytovaly se pochyby o tom, že jsou fulgurity skutečně produkty úderu 
blesku. . 
17. července 1823 udeřil v Rauschu ve Vých. Prusku blesk do kmene 
břízy. U paty stromu udělaly se dvě díry. Jedna byla hluboká asi 3 dm 
a nebylo na ní nic zvláštního; hlouběji však se ukázal fulgurit. V druhé 
díře nebylo fulguritu. 29. dubna 1825 udeřil blesk ve vesnici August - 
dorfu u Roggenfeldu; místo, kde uhodilo, bylo vyznačeno dýmem. Asi 
za měsíc při prohlídce byla tam nalezena prohlubina 0-8—1 dm hluboká 
a široká skoro 3 dm. V zemité vrstvě byly nalezeny toliko odtržené kousky 
půdy, spečené dohromady, ale níže, když přišel čistý písek, ukázala se 
skutečná fulguritová trubička tlustá asi P/ 4 cm. 
Podle udání W. W i c k e h o 2 ) uhodilo 15. července 1858 do břehu 
řeky nedaleko města Oldenburgu. Místo úderu nacházelo se 3 m od vody 
a upoutalo pozornost tím, že po udeření ukázaly se nad ním obláčky kouře. 
Vznikly dva otvory, obehnané malým válem bílého písku. Při rozko¬ 
pávání nalezeny dvě tenké fulguritové trubičky v písku, který tu tvoří 
vrstvu přes 4 dm mocnou nad bahnem, v němž se fulgurity nevytvořily; 
ani v zemité vrstvě, asi 16centimetrové, pokrývající písek, nebylo ful¬ 
guritů. 
Ch. Darwin 3 ) popsal svoje nálezy v písčitých místech, oddělujících 
záliv Del Potrero od břehů La Platy v Jižní Americe. Písky ty jsou po¬ 
kryty pohyblivými dunami. Při pohybu dun trubičky, zprvu úplně skryté 
v písku, začínají trčet vzhůru a postupně se ulamují. Četná roztroušené 
jich úlomky ukazují místo jejich původního uložení. Rozhrabávaje písek 
rukama, Darwin sledoval j ednu z nich do hloubky 6 dm a přiloživ pří¬ 
slušné úlomky, které tu ležely, dostal trubičku o něco delší než P/ 2 m . 
Vnitřní povrch trubiček byl úplně skelný, hladký a lesklý. „Nevelký úlo¬ 
mek pod mikroskopem připomínal svými četnými bublinkami, naplně- 
2 ) W. W i c k e, Direkte Beobachtung liber Entstehung von Blitzrohren. 
Ann. der Physik und Chemie, 1859, Bd. 106, S. 158—159. 
3 ) Ch. Darwin, Cesta po lodi Beagle. Geol. Trans., vol. II, p. 528. Nyní 
jsou tyto fulgurity chovány v Britském Museu v Londýně. 
XIII. 
