11 
slovy délka závitu je o něco větší než 5 m. Směr spirály jde s prava na 
levo. Jako dítě viděl jsem v Petrovsko-Razumovském u Moskvy velmi 
vysoký krásný smrk, poražený bleskem, který postupně zasýchal a na 
jehož povrchu bylo dobře vidět žlutou stuhu pravidelné spirály, kde blesk 
strhl kůru. Stejnou spirálu nalezl V. K. Čerkas (soukromé sdělení) na 
jecnom místě poltavské gubernie na vlašském topolu sraženém bleskem. 
Strom padl a zůstal z něho kmen vysoký asi 1 '8 m. V tom místě byl kmen 
jakoby uříznut a roztřepen. Domnívám se, že toto sříznutí bylo způso¬ 
beno tak, že v té výši byl uzel odražené vlny elektrické (stojatá vlna). 
Navrhuji následující klasifikaci fulguritů: 
1. fulgurity s velmi krátkou dobou trvání (nefixované), 
a) fulgurity atmosférické, 
b) fulgurity vodní, sněžné a ledové, 
2. fulgurity trvající neurčeně dlouhou dobu (fixované), 
a) fulgurity organické (rostlinné a živočišné), 
b) fulgurity písečné, 
c) fulgurity kamenné, 
d) fulgurity hromosvodové. 
V této klassifikaci nacházíme užší rozdělení, o kterém výše nebylo 
řeči. To vyžaduje jistého vysvětlení. Fulgurity vodní vznikají při úderu 
blesku do vodní nádrže, zvláště do j ezera nebo do moře. Zde po j eho prů¬ 
chodu vznikají elektrolytické zjevy v rozpuštěných solích, což může být 
v laboratořích pozorováno v roztoku lakmusu. Prostor zasažený ranou je 
místem, kde vznikají vlny šířící se na všechny strany ve vodě. Sněžné 
a ledové fulgurity mohou se vyskytovat zvláště v horách pokrytých sněhem 
a ledovci. Takové fulgurity patrně nalezl V. I. Vorobjevv létě r. 1903 
na hoře Šugus na Kavkaze. K fulguritům organickým dlužno počítati stopy 
blesku na zasažených stromech, lidech i zvířatech; tyto případy podrobně 
popisuje Flammarion v knize „Atmosféra" (fulgurity hromosvo¬ 
dové jsou příklady blesků, které sjely po hromosvodech, při čemž vznikají 
mechanické poruchy v budovách, roztavení kovových drátů, přenesení 
kovů rozprášených atd.). 
Znalosti o fulguritech logicky se spojují s umělým jich vznikem 
a s výzkumem elektrických výbojů vůbec. Tomuto předmětu je věnována 
ohromná literatura ve fysice a v části meteorologie o atmosférické elek¬ 
třině. Výboje se ted nejenom fotografují (i blesky), ale i studují pomocí 
otáčivých zrcadel nebo otáčivé fotografické komory (Feddersen, 
Rood, Trowbridge, Schmidt, Walteraj.).Nafotografických 
snímcích je vidět, že dlouhá jiskra nevzniká najednou, ale prokládá svou 
cestu nárazy, při čemž částečné výboje postupně se prodlužují, majíce 
ráz trsů. Jelikož úkaz nenastává najednou, je viděti na snímkách, že 
každá následující fáze ve vývoji jiskry jeví se posunuta vzhledem k fázi 
předcházející. Pozoruhodné je, že předběžné výboje v hlavním svém 
XIII. 
