12 
kmenu jsou přesně rovnoběžné, t. j. ubírají se toutéž cestou, kterou jde 
hlavní jiskra výsledná. (To jest nadbytečným důkazem, že vskutku exi¬ 
stuje vzdušný fulgurit, jenž předem určuje chod hlavního výboje.) 
W. H o 1 z 22 ) ukázal, jak možno pod mikroskopem sledovat chod 
jiskry. Objevil, že jiskra, která prorazila 20—30 cm dlouhý masivní 
skleněný válec o průměru 5—10 cm podél jeho osy, měla ve vzduchu délku 
30 cm. Aby prorazili skleněnou desku tlustou 1*7 cm svojí metodou, musili 
Kiessling a Walter použiti jiskry, která měla ve vzduchu délku 
25 cw. 23 ) Jejich pokusy ukázaly, že nej nepatrnější trhlinky na povrchu 
dielektrika usnadňují průchod jiskrám. E. Voigt 24 ) shledal, že: 1. slída 
při tloušťce 0 2—1 mm se dá proraziti při 25—40 kilovoltech, 2. obyčejné 
sklo tlusté 1 — 5 mm při 40—90 kilovoltech. Velmi zajímavé je, že Kiess¬ 
ling a Walter při svých pokusech pozorovali, že dírka způsobená 
jiskrou někdy se docela zavře (zataví), takže ji nelze pak vůbec najít. 
První pokusy o umělý vznik fulguritů v sypkých hmotách, pokud 
vím, byly popsány r. 1828 v práci Beudanta, Hachetta a Sá¬ 
vá r t a. 25 ) Působili jiskrami nej silnější baterie v Paříži na drobně roztlu¬ 
čené sklo umístěné do prohlubeniny v cihle. Příměsí kuchyňské soli, sni¬ 
žující bod tání skla, vznikly trubičk} větších rozměrů. Jedna z nich, zhoto¬ 
vená z rozbitého skla, dosáhla délky 25 mm, zevní její průměr u jednoho 
konce byl 3 mm, u druhého 1 y 2 mm a prostřední kanálek y 2 mm. Když 
přidali více soli ke sklu, dostali trubičku 30 mm dlouhou o průměru 4% fnm 
s kanálkem 2 mm. Pokusy s živcem a křemenem, rozemletými na prášek,, 
byly bezvýsledný. 
Rollmann popsal r. 1868 svoje poxusy o vzniku trubičeK v sir- 
ném květu, k němuž někdy přimísil i jiné látky (železné piliny, kysličník 
železitý, kysličník rtuťnatý a j.) 26 ) Vyrobené trubičky měly délku 8 cm y 
ale vždycky se rozlámaly na malé kousky, když je vyndával ze skleněné 
trubičky nebo ze sklenice, ve kterých konal své pokusy. Trubičky byly 
oble nebo hřebenité a byly nepravidelně zakřiveny. S menším zdarem 
činil pokusy s kalafunou, stearinem a některými jinými látkami. 
O mnoho později R. W. W o o d zahrabával uhlíky obloukové lampy 
a dostal krátké tlusté trubičky se spirálným chodem. Tyto pokusy popsal 
velmi stručně r. 1899 W. H. H o b b s v práci výše uvedené. Podotýkám, 
že zde poprvé byl vysloven názor, že spirálné zahnutí fulguritů vzniká 
účinkem magnetického pole zemského (účinek magnetu na pohyblivý 
2 2 ) W. Hol z, Sitzb. Akad. d. Wiss., Berlín 1876, Pogg. Ann. 1867, Bd. 130,. 
S. 121. 
23 ) J. Kiessling und W. Walter, Ueber die elektrische Durch- 
bohrung eines festen Dielektrikums. Ann. d. Physik 1903, Bd. XI, p. 570—588. 
24) E. Voigt, Ann. d. Physik 1903, Bd. XII. 
25 ) Beudant, Ha chette et Savart, Ann. de Chimie et de Physique,. 
1828, t. 37, p. 319 — 321. 
26 ) Rollmann, Pogg. Ann. Bd. 134, s. 605 — 615. 
XIII. 
