14 
tohoto emailu vykazuje bublinky, výsledek to účinku vodních par. Nej¬ 
větší fulgurit, který jsme dostali, vážil asi 2 gramy a měřil po délce 14 cm 
(viz obr. 3.). Pokud jde o písek, ve kterém se vytvořily fulgurity, nebylo 
nijakých změn v jeho hmotě. Když jsme nechali procházeti jiskry za 
stejných okolností pískem okrově žlutým (průměr křemenných zrn asi 
0 03—0*5, zřídka Imm), dostali jsme fulgurity čistě bílé; k jejich bí¬ 
lému povrchu přitavila se zrna křemenná, tu žlutá, tu zčervenalá; ta¬ 
kovou změnu barvy písku v blízkosti fulguritu pozoroval R o e m e r (viz 
výše). Zelený glaukonitový písek (průměr zrn 0*15—0’2 mm, zřídka 0*5 mm) 
dal černé jiskřící se fulgurity (srovn. tmavé fuigurity popsané Giim- 
b e 1 e m z Libycké pouště). Změny barvy ani v nej bližším okolí fulguritu 
jsme nepozorovali. Interesantní je, že pokusy s práškovou chemicky 
čistou kyselinou křemičitou i práškem typického lóssu daly výsledek zá¬ 
porný (tento fakt je třeba uvésti v souvislost s tím, že ve hlinité půdě 
fulgurity zřídka se vyskytují a bývají špatně vyvinuty). Tento zjev nelze 
vysvětliti tak chemickým složením použitých látek, jako spíše způsobem 
jich agregátního seskupení, drobností zrna), které má velkou úlohu. 
Otázkou umělých fulguritů zabýval se v souvislosti s pokusy výše 
zmíněnými můj učitel fysiky I. I. Kosonogov. On sám experimen¬ 
toval s rozmělněným sklem a křemitým pískem smíšeným s kalafunou. 
V posledním případě dostal tlusté nepravidelně zahnuté trubičky s velmi 
malou světlostí, několik cm dlouhé. 
Tyto fulgurity byly r. 1904 uloženy do sbírek mineralogického ka¬ 
binetu kijevské university a nebyly specielně popsány. Prof. Koso¬ 
nogov dělal pokusy v elektromagnetickém poli, chtěje objasnit vztah 
mezi účinkem pole a spirálným stočením fulguritů. Naprosto bezpečně 
nebylo možno tento vztah stanovit, ačkoli možnost jeho nepopírá. 18 ) 
R. 1909 byly publikovány pokusy o umělém vzniku fulguritů D. De- 
ane Butcherovo u. 29 ) Bohužel však její práce, odhalující malé zna¬ 
losti literatury o tom předmětu, ukázala se slabá i se stránky experimen¬ 
tální: měla po ruce toliko baterii 12 leydenských lahví a mohla tedy dostat 
jen trubičky velmi nepatrné (ne větší než 6—9*5 mm na délku) v takových 
snadno tavitelných látkách jako je kuchyňská sůl, borax, kaučuk, cukr, 
pečetní vosk a směs skelného prášku s kuchyňskou solí. Špatné, od ruky kre¬ 
slené obrázky fulguritů umělých i přirozených illustrují práci; jejím cílem 
bylo ukázat správnost tvrzení j ednoho z prvých badatelů o fulgurit ech do¬ 
ktora Fiedlera 30 ), vysloveného r. 1817, že massivní, tlustostěnné fulgu- 
ritové trubičky tvoří se kladnou elektřinou, a tenké válcovité, skelné elek- 
28 ) Na tyto pokusy upozorňuji ve své knize, HcKyccTBeHHoe nonyneHHe MHHepa- 
jiob b XIX. CTOJieraH, Kijev 1903—1906, str. 487. 
29 ) Dorothy Deane Butcher, Experiments on artificial fulgurites. 
Proč. Phys. Soc. XXI, 1909, p. 254—260, 4 tab. London. 
3°) Karl Gustav Fiedler, tlber die Blitzrdhren und ihre Entstehung. 
Gilberts Ann. Vol. LV, S. 121—164, 1817. 
XIII. 
