ROČNÍK XXXI. 
TŘÍDA II 
ČÍSLO 25. 
Brakteolární úponky rodů Antigonum 
a Brunichia (Polygonaceae). 
Napsal 
Univ. docent Dr. František Schustler. 
(S obrázkem v textu. 
(Předloženo dne 26. května 1922.) 
Jest dobře známou skutečností, že kterýkoliv orgán rostlinný může 
býti ustrojen k zastávání určité funkce. Metamorfosa listů ukazuje nej¬ 
lépe tuto schopnost, jež umožňuje, aby fylogeneticky týž orgán zastával 
zcela rozdílné úkoly životní. Právě tak ovšem známe případy, kde u různých 
typů rostlinných k vykonávání téže funkce ustrojeny jsou orgány fylo¬ 
geneticky rozdílné. 
Velmi markantním příkladem tohoto zjevu jsou útvary úponkové. 
Srovnávací morfologie odvozuje tyto orgány od nej různějších prvků. Známe 
úponky osní (Vitis a příb., Passiflora a j.) i listové (Lathyrus, Vicia, Pisum, 
Cobaea, Bignoniaceae), ba dokonce i trichomy (resp. emergence) jsou 
schopny přejmouti úponkovou funkci (Smilax). Častým zjevem jsou i úpon¬ 
ky kombinované, částečně osou tvořené, větvené, kde „větévky'* jsou 
přetvořenými listy (Cucurbitaceae a j.). Konečně i květenství bývá schopno 
ovíjení nebo vytváření úponkových větévek (Serjania, Brunichia, Lan- 
dolphia a p.). 
Zajímavou kombinaci tohoto — v základě osního — případu s úpon- 
kovými útvary listovými (fyllomovými) zjistil jsem u popínavých typů 
rdesnovitých (Polygonaceae—Coccolobeae) Antigonum a Brunichia. 
U všech druhů těchto rodů vidíme dobře onu tendenci přetvořiti 
květenství v orgány úponkové, při čemž ovšem hlavní roli hraje osa kvě¬ 
tenství, avšak upínací funkci přejímají i brakteje (tedy fyllomy) hořejších 
(zpravidla abortovaných) květů. 
Druh Antigonum cordatum Mart. et Gal. (již. Amer.) má dlouhé po¬ 
pínavé lodyhy s db deltoidickými listy, z jichž paždí v hoření části lodyh}' 
Rorpravy: Roč. XXXI. Tř. II. Čís. 25. 
XXV. 
1 
