3 
upínací úplně. Vyrůstají mimo oblast květní z úžlabí listů jako silné drá- 
tovité útvary, jež se na konci zpravidla větví ve 2 ramena (obě povahy 
osní), jimiž se dovedou pevně ovíjeti. Fyllomové (resp. brakteolární) útvary 
nedají se na nich zjistiti, pouze jedno z ramen bývá podepřeno nepa¬ 
trnou, záhy oprchavou šupinkou. Máme zde tedy normální osní úponky 
jako u Vitis a p. 
Zajímavým zjevem jest kombinovaná osně-brakteolární úponka 
zmíněných typů zejména z toho ohledu, že přeměňuje se tu hořejší část 
osy květenství v úponku, tedy ona část, jež vždy vykazuje postupně 
slabší a slabší schopnost větvení, ale že funkci postranních větví přejímají 
k tomu zvlášť transformované brakteje. U r. Serjanie, Passifloraceí a p., 
kde shledáváme se též s ovíjivými osami květenství, jest v úponku pře¬ 
měněna dolní část jejich, schopná větvení, takže tam funkci příchytných 
orgánů zastávají postranní (sterilní) větve květenství. 
Co se týče brakteolárních úponek samotných, zdají se tyto býti 
přeměněnou řapíkovou částí fyllomu (která ovšem jinak u braktejí abor- 
tuje), kdežto poševní oddíl (brakteu květní tvořící) se čím blíže k, vrcholu, 
tím více redukuje. Ostatně i řapíky listů lodyžních jeví do jisté míry 
ovíjivé schopnosti, takže využití této části fyllomu k ovíjecí funkci jest 
i u braktejí pochopitelno. 
Nejblíže stojí úponkovým útvarům těchto Polygonaceí úponky Cu- 
curbitaceí, jež rovněž představují kombinaci osy a listů — ovšem bez 
bližších vztahů ke květenství. 
xxv. 
i* 
