3 
Jest tedy průsečík C x přímky 0 1 P 1 s tečnou g 1 prvým průmětem 
centrálního bodu C x ; druhý průmět C 2 na rovinu x z určíme známým způ¬ 
sobem znajíce druhý průmět g 2 površky. 
Je-li tedy přímka b jednou stanovena, lze obrazy centrálních bodů 
rychle a snadno stanovití. 
(Obr. Í.) 
Kdybychom obvyklým, způsobem jak se to v deskriptivní geometrii 
činí, průmět C ± stanovili, pak jak z obrazce (1) patrno, byl by tím stanoven 
i úhel y a pro ostatní površky mohli bychom stanovití centrální body způ¬ 
sobem vyloženým. 
Konstrukci hořejší lze též takto upraviti: 
K ellipse e x stanovme affinní ellipsu e 0 , takže osou affinity jest osa x 1 
a poměr affinity cos 2 y; pak průmět C 1 centrálného bodu C určíme tak, 
že k bodu A x stanovíme affinní bod P x a určíme průsečík P x s tečnou g v 
Poněvadž tečna g ± jest současně průmětem g\ druhé površky g' 
jdoucí bodem A , stotožňují se průmět C\ centrálního bodu C' na této 
površce s průmětem C x a druhý průmět C' 2 jest na průmětu g' 2 površky g'. 
Jsou tedy body C a C' souměrný dle roviny ellipsy e, což ostatně plyne 
z toho, co řečeno bylo při rovnicích křivky strikční obou systémů površek. 
Ze způsobu konstrukce bodu P x vidíme, že bod ten jest prvým prů¬ 
mětem paty P kolmice bodem A ku rovině středem hyperboloidu vedené 
a protínající hyperboloid v kružnici; takové roviny kruhové jsou dvě a obě 
vedou ovšem k témuž bodu P v 
Z toho dále plyne, že přímka 0 1 P 1 jest průmětem roviny jdoucí osou 
hyperboloidu kolmou na rovinu hrdelní ellipsy a bodem P; tím dospíváme 
ku větě: 
XXVI. 
