3 
losní. Úchylka zhášení od hranice albitového srůstu průměrně 22° pro¬ 
zrazuje ne tak basický bytownit. Zrna jsou nestejně čistá, rozhodně však 
mají méně uzavřenin než velká zrna. Slabě znatelný zonarní sloh o ne- 
určitelných složkách je patrný až při větším zvětšení. Lom byl stanoven 
na odkrytém výbruse a to: v badianovém oleji (n = 1-557) měla všechna 
takováto zrna lom vyšší, v skořicovém (n =1-574) vyšší i nižší a to: 
většina velkých zrn má lom vyšší, většina malých nižší lom, ale shledán 
také lom vyšší u drobných zrn jemně lamellováných. Pro anilinový olej 
(n = 1-582) měla všechna drobná zrna lom nižší. U zonarních střed jest 
jen o málo méně lomný, obruba s větším rozdílem lomu. 
Zastoupen tedy v porfyrických zrnech bytownit-anorthit s kyse¬ 
lejšími obrubami, v menších zrnech kyselý bytownit a basický labradorit. 
Obruby porfyrických zrn svědčí také těmto kategoriím (srov. živce v gab- 
brodioritu od Pecerad. 28 ) 
I z partií povrchu blízkých jsou živce vzhledu úplně čerstvého, 
epidot druhotný jen výjimkou se vyskytne, jinak jen muskovit se objevuje 
na místech porušených trhlinou. Ve dvou zrnech kompaktního živce na¬ 
lezeno po individuu živcovém malém, nerovnoběžně orientovaném, s obrysy 
zaoblenými a o lomu nižším. 
Amfibol vystupuje v hrubozrnnější facii ve trojím typu, ac jeho 
charakter je vesměs týž. Tvoří předně porfyricky veliká zrna, idiomorfně 
omezená v pásmu vertikálním, nedokonale terminalně, pak v menších 
allotriomorfních zrnech blížících se celkem tvaru štíhlejších sloupců a ko¬ 
nečně v individuích jehlicovitých. 
Velká individua nejsou homogenní, při větším zvětšení mizí i zdán¬ 
livá jednotnost a sloupek se jeví jako svazek rovnoběžných sloupečků 
a jehlic. Na pólech jehlice vybíhají až do mikrolitických rozměrů. Toto 
vše souhlasí s Katzerovým pozorováním, i to, že celé chumáče 
jehlic na pólech znemožňují ostré terminalní ohraničení porfyr. zrn. 
Někde orientace jehlic v zrnu se liší od zevnější formy, tvoří se oblasti 
ukazující původní srostlicovou formu. Barva velikých jedinců je různá 
v tonech zelených a světle žlutohnědých. Pleochroismus je dosti inten¬ 
sivní y modrozelený, a žlutohnědý. 4 ) Na jednom průřezu byl typický 
průřez pyroxenového krystalu změněného v hmotu uralitovou. Na něm 
byla zřetelná bývalá zonarnost dle partií pleochroičtějších seskupených 
v jádru. V jedné poloze pak je celý průřez skoro bezbarvý na důkaz rovno¬ 
běžné orientace drobných uralitových stébel. O partiích hnědě pleochroi- 
ckých níže. Hnědému amfibolu primárnímu patří vločkovité malé allotrio- 
morfní tvary se slabým pleochroismem, někde laločnaté mezi individuy 
uralitu a v živcích. 
Dle nejčetnějšího zhášení prům. c : y = 19° je zastoupen zelený 
amfibol obecný (srv. 5 ). Na velikém individuu amfib. modrozeleně pleochr. 
měřen index lomu > 1-63, < 1-65, tedy 1*64, týž index lomu poskytovali 
i vláknití jedinci uralitoví a zřejmé pseudomorfosy po pyroxenech. Tytéž 
XXVII. 
] 
