o 
příčinu, že se obohatila kalciem zbývající plastická hmota magmatu (srv. 16 ). 
Ještě pak zbývá amfibol pro úvahu. O něm později. Titanity ukazují 
na hojnost Ti v rudách. Epidot je převzat až na výjimky z původní hor¬ 
niny; pak tedy pyroxen musil býti hlavní součástí horniny. Můžeme 
předpokládati bezoliv. gabbro s amfibolem jako původní horninu. 
Nemusí nás zarážet množství anorthitu, neboť je Goldschmidtem 13 ) 
uváděno, že A1 2 0 3 spojí se s Ca na anorthit, když je nad alkaliemi v pře¬ 
bytku, což je pro naši horninu případné. 
Na obtíže kalkulace pro sloučeniny Mg a Ca upozornil Goldschmidt 
lit. c., zejména když i affinita Si0 2 slučovací průběh komplikuje. 16 ) 
Uralitisace nás také poučuje o genesi horniny. Podmínky uralitisace 
byly různě vykládány. Vývody Reckeho 18 ) s jistou korrekcí přijímá 
Dupar c. 19 ) Nepokládá za možnou prostou paramorfosu pyroxenu v am¬ 
fibol, dokládá to analysami. Dle Duparca tvoří se uralit při nenáhlém 
ochlazení za přítomnosti kyselin a magmatu bohatého živcem. Zdá se však, 
že jest od něho málo hodnocen vznik titanitu a přítomnost epidotu. Ro¬ 
sický M ) rovněž zamítá pro syenit táborský hypothesu, že by tlakem byla 
působena proměna pyroxenu, a přičítá ji agenciím postvulkanickým. Tyto 
okolnosti u horniny KlolcoČenské potvrzené poskytují možnost výkladu 
o proměně horniny. Bylo by možno ještě dodati, že snad nemůže se zhola 
zamítati vliv změny tlaku, 21 ) jež nastala po likvidaci změn tektonických 
a měla vliv na udržení plasticity hmoty i pod bodem tání jejích složek. 
Uralitovaná zrna pyroxenová i domnělé pseudomorfosy po amfibolu 
jsou značné velikosti. Hornina asi tuhla jako hlubinná porfyricky. Při 
erupci vytvořil se z amfibolu pyroxen, a když po skončení erupce a tek¬ 
tonických processů tlak ustal a hornina byla znovu prosycena mineralisatory 
současně s celým okolím, dány byly podmínky pro pomalé chladnutí její 
a pro proměnu pyroxenu v amfibol. Soudržnost pseudomorfovaných zrn 
stojí tu v protivě k rozptýlení uralitových vláken v celé hornině, že nelze 
zde mluviti o klidném průběhu tuhnutí. Na vločcích rozptýleného amfibolu 
hnědého a jeho korrodovaných okrajích je patrný vliv magmatu při první 
proměně. Pyroxen se měnil v uralit při prolnutí horniny mineralisatory. 
Původní živce basické přešly do stavu plasticity. (Srv. lit. **) str. 15). Jinak 
bychom si nemohli vysvětliti nález drobounkých zrnek amfibolových 
v živcích; mohla zajisté vzniknouti agregováním bývalých mikrolitů 
pyroxenových tak hojných v živci gabbrovém. Při uralitisaci se uvolňuje 
Ca i Si0 2 . Reagují na sebe již pod bodem tání při 800 0 . 13 ) Po vápenci není 
opravdu stopy, titanitu je ovšem dosti i primárního, ale živce ukazují 
na nepříliš veliké snížení basicity poslední plastické hmoty. Zrna jejich 
mohla volně se tvořiti ještě ve velkých rozměrech a idiom, tvaru jako 
poslední část genetického pochodu, nemají obrubu o mnoho kyselejší než 
jádro, malá individua allotriomorfní jistě poslední jsou stejného typu 
s obrubou porfyrických zrn (srv. 23 ) a lze-li individuum živcové uzavřené 
v kompaktním zrnu porfyrickém přijmouti jako relikt z dřívějška, pak 
XXVII. 
