ROČNÍK XXXI. 
TŘÍDA II. 
ČÍSLO 28. 
Vysoká v Malých Karpatech. 
Studie rostlinogeografická. 
Napsal 
Frant. A. Novák. 
(Předloženo dne 26. května 1922.) 
Mohutné horstvo karpatské, oddělující s hlediska epiontologického 
u prvku pontického větev sarmatskou od větve pannonské, počíná na 
levém břehu Litavy, u Bratislavy přerušeno jest tokem Dunaje, pokra¬ 
čuje pak dále známým obloukem až ku Železným Vratům, kdež připíná 
se ku Golubinskému pohoří na pravém břehu Dunaje v Srbsku. Poslední 
výběžky massivu karpatského na západě tvoří Malé Karpaty, pohoří 
morfologicky dokonale, geologicky a fytogeograficky jen zdánlivě indivi- 
dualisované. Rozvrásněný hřeben Malých Karpat směřuje v celku od 
Spitzerbergu a Steinbergu (posledních jihozápadních výběžků Hainburg- 
ských kopců) směrem severovýchodním až k údolí Myjavy a k Novému 
Městu nad Váhem. Malé Karpaty (nehledě k vápencům v průlomu Dunaj¬ 
ském) j sou tvořeny v hlavních hřebenech žulou, na svazích severozápadních 
azoickými břidlicemi, k nimž přikládají se v obvodu mezi údolím Stupav- 
ského potoka a vrcholem Rachsturnu permské pískovce, jež v severní 
části Malých Karpat zastoupeny jsou útvarem jurským, triasovým a ko¬ 
nečně i křídovým. Území útvaru jurského, triasového a křídového náleží 
v Malých Karpatech ku nej zajímavějším místům s hlediska botanického, 
nehledíme-li k útvarům na devonských vápencích Hainburgských a Dě- 
vínských. 
Severně od Pezinku a severovýchodně od Modré na nej vyšším vrcholu 
Malých Karpat, na V y s o k é setkáváme se poprvé (postupujeme-li pásmem 
Malých Karpat od Bratislavy k severovýchodu) s triasovými vápenci, 
které hostí květenu zcela odchylného rázu, nežli jakou nalézáme na vrchol¬ 
cích jižněji se nacházejících kopců a hřebenů. — Před dvěma lety měl 
Rozpravy: Roč. XXXI. Tř. II. C. 28. 
XXVIII. 
1 
