12 
5-8460 g 1. č. taveného preparátu) tak dlouho, až zákal (nitroprussid rtuť- 
natý) úplně zmizí, t. j. kapalina se vyjasní. Doba uplynulá mezi přídav¬ 
kem indikátoru k původní kapalině a počátkem titrace nebucf příliš dlouhá 
a nepřekračujž x / 4 hodiny. - V,0 N. roztok NaCl má vůči roztoku rtuť- 
natému účinnost o něco málo vyšší než 1 / i0 n. a nutno spotřebu NaCl děliti 
činitelem 0-9907, aby odpovídal 1 / 10 n. roztokům rtuťnatým, jichž 1 cm 3 
obsahuje 0-01003 g rtuti. Nalezneme tudíž gramy rtuti, násobíme-li spo¬ 
třebované cm 3 V 10 n. NaCl faktorem 0-01003/0-9907 čili 0-010124. 
2. Kyselina dusitá vadí titraci iontu Hg* iontem Cl* za užití nitro- 
prussidu sodného jakožto indikátoru a nutno tudíž ji odstraniti. Činíme 
tak přídavkem roztoku KMn0 4 až do zbarvení růžového, načež přebytek 
KMn0 4 rušíme roztokem kyseliny šťavelové. 
3. Titraci Hg’* chloridem sodným nevadí přítomnost kationtů, 
skýtajících rozpustné (ionisované) nitroprussidy. Jsou to na př. Na‘, K*, 
NH 4 ‘, Ca*’, Mg", Pb", Zn", Mn", AI*", Fe‘", Cr"\ U posledního z ře¬ 
čených kationtů (Cr* *) nebudiž koncentrace příliš vysoká, ježto se konec 
titrace v silně zbarvené kapalině méně přesně poznává než v bezbarvé. 
4. Jde-li o to určiti rtuť v sirníku rtuťnatém, rozložíme jej (v baňce 
kjeldahlisační) varem se směsí 1 d. konc. HNO s (h. 114) a 2 d. konc. H 2 S0 4 
(h. 1*84), obou chloruprostých. Jest záhodno bráti k rozboru 0-25 g pre¬ 
parátu a rozložití jej 17 d. HN0 3 a 34 d. H 2 S0 4 o koncentracích uve¬ 
dených. Srážený sirník rtuťnatý rozkládá se rychle, kdežto minerál ru¬ 
mělka jen zvolna, a musí býti velmi jemně utřena v misce achátové, má-li 
být rozklad úplný. 
5. Běží-li o to, stanovití rtuť v roztocích obsahujících zároveň halogen 
(chlor), vyloučíme rtuť v podobě sirníku rtuťnatého, tento pro myjeme na 
filtru a rozrušíme i s filtrem 10 cm 3 konc. kyseliny sírové a pak nahoře 
uvedenou směsí kyselin HNO s a H 2 S0 4 . Na stejný způsob můžeme roz¬ 
ložití i smíšenou sedlinu HgS -j-PbS, načež titrujeme rtuť ve filtrátu po 
PbS0 4 . 
6. Abychom určili rtuť v organických derivátech, zrušíme předem 
organický podíl preparátu: a) Jde-li o látku z řady mastné, postupujeme 
jako při rozkladu sirníku rtuťnatého t. j. zahříváme (do mírného varu) 
se směsí HN0 3 a H 2 S0 4 až vše přešlo v roztok, b) U derivátů řady aro¬ 
matické nebo heterocyklických nutno k oxydaci použiti směsi Marie- 
ovy (konc. HNO s a práškovitý KMn0 4 ). Mangan zredukujeme pak na 
sůl manganatou roztokem NaN0 2 , zbylý dusitan odstraníme roztokem 
KMn0 4 a přebytek tohoto kyselinou šťavelovou. 
Obsahuje-li organický derivát rtuti též halogen (chlor), rozložíme 
jej bud dle postupu a nebo (je-li třeba) dle b , vyloučíme rtuť z roztoku 
jakožto sirník rtuťnatý a ten dále zpracujeme k titraci (viz nahoře). 
Z organické laboratoře chemické fakulty 
na českém vysokém učení technickém v Praze. 
XXXV. 
