4 
lístek odpovídá při srovnání nervatury nej spodnější části vegetativního 
listu, což v četných jiných případech dokázal Glůck.*) 
Při bedlivějším sledování nervatury jest patrné, že hlavní nej silnější 
a největší nerv probíhá i v trubce korunní ve květech s paracorollními 
útvary zcela volně v každém korunním lístku. Vedlejší nervy druhořadé 
každého lístku korunního ve srostlé trubce se však rozdělují, jejich silnější 
větev probíhá do korunní trubky a slabší odděluje se a vybíhá do paracorollního 
útvaru petaloidního. 
Jen takovým způsobem lze si vysvětli ti, že vznikají mutací v trubce 
korunní ve květech Mimulus paracorollní petaloidní útvary, vlastně nová 
vnitřní koruna s dvojitým (rozpůleným) počtem členů, odštěpující se 
v dolení části od původní koruny patrně k zvýšení působnosti smyslné 
(k lákání hmyzu), kteroužto jest obdařena koruna květu Mimulus plnou 
měrou. Jest to tedy zde zvláštní případ tvořícího se listu dvoj tepelného, jehož 
nová polovice jest rozeklaná ve dva úkrojky nebo laloky. 
Ještě jednu zvláštnost lze i tu pozorovati. Střední hlavní nerv korun¬ 
ního lístku jest více na vnější stranu koruny posunutý a na vnitřní straně 
trubky korunní zdánlivě připadá jako vpadlý, na straně vnější jest však 
více ven vyniklý. Za to druhé dva vedlejší nervy více vynikají na straně 
vnitřní, a zároveň souvisí přímo s útvary paracorollními. 
Zda tyto nové útvary paracorollní morfologicky odpovídají palistům 
(stipulae) nebo jazýčku (ligula), nemohl jsem zjistiti a z toho důvodu, že 
u rodu Mimulus přisedají vegetativní listy těsně bud pochvatě nebo tvoří 
jen zcela krátké pochvaté řapíky a po palistech nebo ligule není na vegeta¬ 
tivních listech potuchy. Proto nelze paracorollu u Mimulus vykládali za 
palistové ( stipulární) nebo ligulární homologie. Spíše dalo by se v tomto 
případě souditi, že paracorollní útvary u Mimulus by mohly odpovídati 
snad dolením lalokům čepele listové vzhůru se obracejícím, čemuž by nasvěd¬ 
čovaly také poměry nervatury v korunní trubce. 
Konečně dodal bych k dříve již podaným důkazům, že paracorollní 
útvary u Mimulus nejsou ve spojitosti s tyčinkami, ještě nový doklad 
a sice právě ze sledování nervatury na spodině trubky korunní. Na spodině 
roztržené trubky korunní spočítáme velice snadno 19 nervů, z nichž 4 jsou 
vlastně přirůstající nitky tyčinek, značně silnější a nápadnější svým zvět¬ 
šeným objemem. Jsou i nápadné tím, že od pletiva korunní trubky, s níž 
srůstají, nápadně dovnitř odstávají. Na místě mezi dvěma cípy korunními 
proti pysku, kde předpokládáme abortovanou tyčinku, nacházíme také 
vyvinutý silnější nerv. Do každého ze pěti korunních lístků vstupují tři 
nervy, jež jsou ponořeny úplně do pletiva trubky korunní. 
Z toho vidno, že paracorolla u Mimulus nemá s tyčinkami nic společ¬ 
ného a že paracorolla dle průběhu svazků cévních náleží k původní koruně, 
*) 1. c. Blatt - und blutenmorphologische Studien . Jena, 1919. 
XL. 
