2 
zjevem naprosto nepochopitelným, neboť by pak pojem listu stotožňova- 
se s pojmem osy, jinak řečeno: Braunova theorie, definujíc! osu a 
list jakožto dva samostatné elementy těla rostlinného, stala by se bez¬ 
předmětnou. Existují-li pak přece takovéto listy, okončující osu bez jaké¬ 
koliv stopy po vrcholu osním — a ukážeme níže, že existují — pak nelze 
tedy list ve všech případech definovati co postranní přívěsek osní, nelze 
osu a list zásadně oddělovati a považovati je za naprosto odlišné pojmy 
morfologické, čili: Nelze naprosto uznati platnost theorie Braunovy. 
Listy terminální jsou úplně homologické se sporogonem kapradin, 
s embryony rostlin jednoděložných i dvouděložných, s listy trav a Um- 
bellifer, jichž pochvy přecházejí v base osu tvořící — jsou to zkrátka 
anafyty ve smyslu anafytosní theorie Schultzovy. Jedině tato 
theorie, neznající zásadního rozdílu mezi osou a listem, může vysvětliti 
existenci terminálních listů, terminálních tyčinek u r. Euphorbia, Casua- 
rina a j., terminálních karpellů a petalů; tím stávají se případy tyto vý¬ 
bornými doklady pro anafytosní theorii. 
Od normálního postranního postavení listů až k postavení přesně 
terminálnímu, spojenému s úplnou abortací vegetačního vrcholu lze ovšem 
nalézti celou řadu přechodů a modifikací u nej rozmanitějších zástupců 
říše rostlinné. Listy stojí tu sice vesměs v prodloužení osy, jíž se snaží 
začasté i tvarem se podobati (Juncus), vždy tu však ještě vytrvává vege¬ 
tační vrchol, nej častěji ovšem zakrnělý, bud zmohutnělou basí listovou 
stranou vytlačený (Hedera Helix, Fuchsia), nebo jí objatý a v nitru jejím 
ukrytý (Amorphophallus, Juncus). Listy a veškeré jim homologické 
útvary, vykazující tento způsob orientace vzhledem k ose -—- ať již normálně 
nebo abnormálně -— lze nazvati pseudoterminálními . 
Rozdíl mezi listem terminálním a pseudoterminálním je na první 
pohled zřejmý: Rozhoduje tu přítomnost nebo abortace vegetačního 
vrcholu osního; na postavení jeho vzhledem k nejmladšímu listu nelze 
tu bráti vůbec ohledu. Ať jest již vegetační vrchol z původního svého 
postavení listem stranou vytlačen nebo v basi řapíkové ukryt, zůstává 
přece stále terminálním okončením osy a zdánlivě terminální list pouhým 
orgánem postranním. Teprve tam, kde při postavení nejmladšího phyllomu 
do směru osy vrchol této beze stopy abortoval, stává se postranní orien¬ 
tace tohoto phyllomu illusorní, phyllom takový, jakožto přímé pokračování 
osy se jevící a její tvar často napodobující, lze teprve pak právem nazvati 
terminálním. 
Bylo již svrchu poukázáno na význam existence terminálních listů 
pro theorii anafytosní; význam tento jest však — zvláště pokud se morfo¬ 
logie rostlinné týká — daleko širší. 
Především už sám zjev, že při zakrnění vegetačního vrcholu staví se 
vždy nejbližší list v pokračování osy, jest důležitým zákonem, platným 
pro rostlinnou morfologii za všech okolností. Příčina zjevu tohoto dá se 
dobře ze Schultzovy theorie odvodit i: Přestanou-li se na rostlině 
III. 
