ROČNÍK XXII. 
TŘÍDA II 
ČÍSLO 4, 
Rozklad typické cellulosy mikroorganismy 
za vysoké teploty. 
(Z ústavu pro zemědělskou bakteriologii při c. k. české vysoké škole technické 
v Praze. Přednosta prof. Dr. A. Velich.) 
Napsal ing. chem. ALOIS KROULÍK, assistent ústavu. 
(S tabulkou.) 
(Předloženo dne 24. ledna 1913.) 
ÚVOD. 
(Přehled literatury.) 
Jako cellulosy označujeme skupinu látek hojně v přírodě se vysky¬ 
tujících, tvořících v podstatě (aspoň v mladším stadiu) stěnu rostlinné 
buňky a vyznačujících se určitými vlastnostmi. Jsou to bezbarvé látky 
jimž přísluší obecný empirický vzorec uhlohydrátů Cn.H 2 mOm, neroz¬ 
pustné v obyčejných rozpustidlech (vodě, zřeď. kysel, a alkaliích, alkoholu, 
etheru atd.), rozpouštějící se v činidle Schweizerově (roztoku kysl. měd- 
natého v amoniaku), poměrně stálé vůči oxydačním (ku př. chlorové 
vodě) a hydrolytickým činidlům a charakteristické modrou reakcí s jódem 
a kys. sírovou neb chloridem zinečnatým. 
Postupem času, resp. badání na poli rostlinné chemie, seznána v jed¬ 
notlivých (rostlinných) cellulosách velká různost a to v chemickém (ele¬ 
mentárním) složení i v chování se vůči hydrolytickým a oxydačním 
činidlům, takže jevila se nutnost jejich klassifikace. Předem bylo třeba 
uznati, že cellulosy, jak v přírodě přicházejí, jsou vlastně směsí ,,vlastních 
cellulos" s cizími látkami, a byly proto označeny jako ,,cellulosy složené". 
Cross a Bevan 1 ) rozdělují pak ,,složené cellulosy" dle druhu im¬ 
pregnujících ,,necellulos" v následujících skupiny: 
1. lignocellulosy čili zdřevnatělé cellulosy; 
2. pekto- a mucocellulosy jsou cellulosy s obsahem pektinových látek 
neb rostlinného klihu; 
3. adipo- a cutocellulosy , čili tuk a vosk obsahující cellulosy. 
J ) Cross a Bevan, CeJlulose, 1903. 
Rozpravy: Ro£. XXII. Tř. II. Číslo 4. ] 
IV. 
