4 
malého množství jiných zplodin. Oba nezkvašují jiné uhlohydráty než; 
cellulosu. „Vodíkový" bacili je o něco silnější „methanového", jinak jsou 
si však morfologicky velice podobní, vytvářejíce konečné kulaté spory. 
„Methanový" kvasí rychleji než „vodíkový", který má dlouhou inkubační 
dobu. Právě této okolnosti děkuje Omelianski, že mohl oba mikroby 
od sebe odděliti, neboť tyto na tuhých půdách nerostou. Zahřátím na. 
75° C po dobu 15 minut usmrtil vegetativně tvary dříve klíčícího 
„methanového" bacilla, neuškodil však „vodíkovému", který se tak pak 
mohl uplatniti. Naopak, nezahřál-li, nabyl záhy „methanový" převahy. 
Oba mikroby pěstoval v čistě minerálním prostředí za anaerobiosy, kteréžto- 
dvě elektivní podmínky stačily k získání prakticky čistých kultur obou 
bacillů. 
Do jaké míry byly tyto kultury theoreticky čisté, ukazuje americká 
práce Kellermanna a Bet h-e *). Tito vyžádali si přímo od Ome' 
I i a n s k i-ho kultury jeho cellulosových bacillů a podařilo se jim isolovati 
z jeho „vodíkového" bacilla dva druhy rozkládající cellulosu a ještě pět 
jiných forem; z „methanové" kultury pak jednu specii cellulosu fermen- 
tující a dvě jiné znečišťující formy. Cellulosové bacilly rozkládaly cellulosu 
nej rychleji za aerobních podmínek a rostly i na tuhých půdách. Jako tyto 
užili autoři vedle obvyklých zvláště agaru s cellulosou, dále se škrobem,, 
dextrosou a odvarem z bramborů. Tyto nové druhy přesně charakteriso- 
vané pak označili jako Bacillus flavigena n. sp., Bacillus amylolyticus n. sp . 
a Bacillus rossica n. sp. Vedle toho isolovali ze země Spojených Států. 
II různých bakterií fermentujících cellulosu, z nichž, jedna byla thermo- 
philní. Všechny byly fakultativně anaerobní, nejrychleji však rozkládaly 
za aerobiosy, žádný druh však netvořil při rozkladu plyn. 
Již dříve (1904) zabýval se Van Iterson * 2 ) aerobním rozkladem 
cellulosového materiálu. Zjistil, že i nitrifikace probíhala za přítomnosti 
cellulosy při dostatečném přístupu vzduchu. Vedle spirill, mikrokokků 
a celé řady jiných bakterií popisuje zvláště Bacillus ferrugineus, způsobu- 
jícího žlutohnědé skvrny na papíru neb plátně. Našel též denitrifikační 
mikroby fermentu jící cellulosu za anaerobiosy a současného uvolňováni 
dusíku z dusiČňanu. Na rozkladu byla účastna rovněž celá řada mikrobů. 
Aerobně rozkládají cellulosu ovšem i plísně. Van Iterson. 
isoloval předem na sladové gelatině celou řadu plísní, o jichž schopnosti 
fermentovati cellulosu se přesvědčil přenesením čistých kultur na plotny 
filtračního papíru zvlhčeného živnou tekutinou. Rozděluje je na 4 skupiny; 
1. Energicky rozkládající, jako ku př. Mycogone puccinoides, Botrytis 
vulgaris a j.; 2. prostředně účinné, jako Chaetomium Kunzeanum\ 3. slabě 
rozrušující, ku př. Aspergillus niger; 4. vůbec nefermentující, jako Mucor 
stolonifev, Dematium pullulans, Rhizopus nigricans. 
r ') Kellermann a Beth, Centralbl. f. Bakt., II. Abt., Bd. 34, 1912.. 
2 ) Van Iterson, Centralbl. f. Bakt., II. Abt., Bd. 11, 1904. 
IV. 
