6 
světlu je tím, že aerobní Azotobacter s anaerobními cellulosovými bacilly 
špatně se biologicky doplňují. 
To potvrdila v stejném čase již provedená práce A. K o c h-a, který* 
způsobem Van Iterso n-ovým získané kultury aerobních celluloso- 
vých mikrobů z očkování jednak zemí, dále hnojem, kompostem a bahnem 
rozlil po zkvašení papíru na talíře se zemí z pokusného pole, které byl 
přidán písek a papír. Po době více jak % roku pak analysoval dusík 
a tu se ukázalo, že ve vzorku z talíře očkovaného cellulosovými mikroby 
z hnoje přibylo nejvíce dusíku, několikráte více než v ostatních, očko¬ 
vaných kompostem, zemí či bahnem. Uzavírá z toho a z výsledků dřívějších 
pokusů, že cellulosa může sloužiti jako zdroj energie dusík assimilujícím 
mikroorganismům (zde aerobním — Azotobacteru), je-li v půdě dostatečně 
rychle rozkládána, jak to umožňují zvláště cellulosové mikroby z hnoje. 
Veškery tyto práce pojednávaly o mikroorganismech rostoucích za 
teploty bud obyčejné, neb kultivační, totiž 35° C. V přírodě však existují 
bakterie, které rozkládají cellulosu i za teploty daleko vyšší, jak první upo¬ 
zornili Macfayden a Blaxall 1 ) a k nimž i moje práce se vztahuje. 
Resultáty zmíněných anglických autorů byly tyto: V tekutém 
živném prostředí, jednak Naegeli-ho s bouillonem, jednak čistém bouillonu,. 
po očkování prstí docílili za aerobiosy i anaerobiosy při 60° C intensivní 
rozklad různých vzorků typ. cellulosy směsí mikroorganismů za vývoje 
plynu blíže neanalysovaného a vzniku kyseliny octové a máselné. Blíže 
nepopisují žádný mikroorganismus, a dle jich mínění jest tento rozklad 
pravděpodobně symbiotický. Dotyčné mikroby nefermentovaly při 32 
neb 37° C. 
Nejzajímavější práci pak, zvláště po chemické stránce, podal P r i n g s- 
heim 2 ). Na základě známého faktu, že přidáním vhodných antiseptik 
zastaví se činnost kvasivých fermentů (ku př. máselného kvašení), ne 
však hydrolytických, podařilo se mu tímto způsobem nahromaditi v te¬ 
kutině hydrolytické produkty cellulosy, tedy nižší uhlohydráty a tím 
je i dokázati a to nejenom glukosu, nýbrž i Skraup a Koni g-em 3 ) 
poprvé z cellulosy získaný disaccharid — celobiosu. Zjistil, že ferment 
štěpící celobiosu na glukosu, tedy celobiasa, poškozuje se již teplotou 
46° C, kdežto ferment hydrolysující cellulosu na celobiosu, tedy vlastní 
cellulosa, působí ještě i při teplotě 67° C. Tak mu bylo možno, pěstováním 
thermophilních cellulosových mikroorganismů při této teplotě, uplatniti 
účinek pouze cellulasy. Bez přidání antiseptik však nehromadí se v tekutině 
větší množství hydrolytických produktů fermentace cellulosy, nýbrž jsou 
tyto ihned rozkládány kvasivými fermenty, čímž vysvětluje se marná 
snaha dřívějších autorů, dokázati redukující cukry. 
! ) Mffcfayden a Blaxall, Transact. of Jcnner Instit. of prevent. 
Médie., 1899. 
2 ) H. Pringshei m, Zeitschr. f. pkysiol. Chem., Bd. 78, 1912. 
3 ) S k r a u p-K ó n i g, Monatshefte f. Chemie, Bd. 22, 1901. 
IV. 
