VLASTNI PRÁCE. 
Upozorněn přednostou ústavu pro zemědělskou bakteriologii při 
české technice v Praze, prof. Dr. A. V e 1 i c h-em, začal jsem pracovati 
na otázce thermophilního rozkladu cellulosy mikroorganismy v říjnu r. 1911. 
První pokusy však byly v ústavě samém konány již daleko dříve, a to tím 
způsobem, že dle způsobu prof. Velič h-a, opatřeny Petri-ho misky 
zinkovými kroužky (zinek podporoval v mnohých případech činnost 
bakterií) tak, aby do prázdného prostoru mezi kroužkem a miskou mohla 
býti přilévána sterilní voda neb jiné roztoky. Dovnitř kroužku samého 
pak dána vrstva zkoušených vzorků, tyto dostatečně zvlhčeny, na jich 
povrch přiloženy proužky filtračního papíru a vystaveny teplotě 60—65° C. 
Tímto způsobem jsem zpočátku též pokračoval, pouze zinkový 
kroužek nahradil jsem hliníkovým, a jako vzorky zkoušel jsem různé 
půdy, bahno, hnůj i čerstvý trus přežvýkavcú, tedy vzorky z míst, kde 
celullosa podléhá přirozenému rozhladu. Výsledky odpovídaly oněm 
v ústavě již dříve známým: 
Proužek papíru, dle druhu vzorku za kratší neb delší dobu podlehl 
za těchto okolností fermentaci, a zvláště na straně přiléhající na povrch 
zkoušeného materiálu mikroskopicky zjištěny četné bakterie, nej častěji 
tenké bacilly s konečnými sporami. Později, zejména na vzorcích bohatších 
cellulosou neb humusem, objevily se žluté až i hnědé skvrny a proužek 
papíru s pokračujícím rozkladem pozbýval celistvosti. 
Způsobem prof. Velicha, kterého se dá užiti i k určení biologické 
schopnosti různých půd, rozkládati typickou cellulosu, bylo zjištěno, že 
v přírodě jsou hojně rozšířeny mikroby thermophilní fermentace cellulosy. 
K dalším pokusům užil jsem umělých výživných prostředí, hlavně 
z důvodu, že chemické změny způsobované činností mikroorganismů lze 
jen tehdy přesně kontrolovati, známe-li složení media, v kterém je pěstu¬ 
jeme. Vyloučil jsem proto hned zpočátku užití bouillonu jakož i odvaru 
z půdy jako výhradních, lépe řečeno pro chemickou kontrollu vhodných 
živných roztoků a spokojil se později stanovením vlivu, jaký na vzrůst 
zkoumaných mikrobů vykonávají. Jako umělý, čistě minerální živný 
roztok volil jsem nejčastěji roztok Omeliansk i-ho (= A): 
1-0 g síranu amonatého neb fosfor, amon., 
1*0 g středn. fosforečn. draselnat., 
1*5 g síranu hořečnat., 
stopu chloridu sodnat., 
1000 g dest. vody 
1—2% cellulosy 
a 0-5—1% uhličit. vápenat. neb hořečn. 
Později, po seznání, že větší množství síranů jest příčinou (zvláště 
za anaerobiosy) tvoření se sirovodíku, užíval jsem výhradně fosfor, amo- 
IV. 
