9 
TŮzných vegetativních forem i spor, odlišných v jednom a tomže vzorku, 
částečně i v různých vzorcích. V aerobních epruvetách přeočkovaných 
z oněch původně hnojem očkovaných převládaly tenké nesporulující 
bacilly, kdežto ony zkvašené původně s různými půdami obsahovaly 
tenké a silnější zvláštní formy bacillů s konečnými sporami vedle silnějších, 
.tvarem nenápadných, rovněž spory vytvořujících bacillů. V anaerobních 
vzorcích pak přicházely vedle vláknitých sporulujícich bacillů tenčí bacilly 
beze spor. 
Z těchto zkoušených vzorků bylo možno i po druhé přeočkovati do 
•čerstvých, sterilních prostředí s organickým i anorganickým dusíkem. 
Bylo přeočkováno i po 3., ba i u některých, rychleji kvasících vzorků 
po 4. přeočkování docíleno thermophilní fermentace filtračního papíru, 
ač třeba připomenouti, že intensita rozkladu v přeočkovaných vzorcích 
nebyla již taková jako při prvním očkování půdou neb hnojem. Epruvety 
(aerobní a zvláště anaerobní) zkvašovaly, zejména v Čistě minerálních 
prostředích později, pomaleji a neúplněji, ba někdy se rozklad vůbec 
nedostavil neb brzy zastavil. Příčina shledána v nedostatku jednak orga¬ 
nických, jednak neorganických látek nahraditelných přidáním malého 
množství bouillonu neb dekoktu z půdy či hnoje. Potřeba těchto látek 
byla zvláště patrna v anaerobních průbách, v kterých bylo možno ještě 
nesnadněji přeočkovati. Přes to však, jak později uvedeno, jest možno 
přenášeti dále i v čistě minerálním prostředí. 
V celku pozorováno, že čím zkoušený vzorek obsahoval větší množství 
organických látek (rostlinných zbytků), tím dříve a intensivněji i zkva- 
šoval, což vysvětlitelno prostě tím, že jelikož cellulosa podléhá skutečně 
rozkladu, ať již v zažívacím traktu přežvýkavců, či v mrvě, neb až na 
poli, jest přirozeno, že i vzorek vzatý z místa, kde nejvíce rostlinných 
zbytků jest rozkládáno, bude nejbohatší mikroby ztravujícími cellulosu. 
Jelikož však v tomto případě jedná se o thermophilní mikroby fermentujíci 
cellulosu, nelze jinak uzavírati, než že těmto přísluší v přírodě důležitá 
úloha, ať již tedy při zužitkování cellulosy přežvýkavci, či při procesu 
.zrání hnoje, neb konečně rozkladu rostlinných zbytků na poli. Pronášeti 
nějaké domněnky o důvodnosti výskytu těchto thermophilních mikro¬ 
organismů v přírodě, kde zřídka kdy dosahuje teplota 60° C, pokládám 
.za předčasné. Připomínám jen, jak níže též zmíněno, že tatáž kultura 
bacillů vypěstovaných při 60—65° C rozkládala cellulosu i za teploty 
daleko nižší, totiž 30—35° C, ovšem daleko pomaleji. 
Další pokusy v tomto směru hodlám ještě provésti, zvláště pokud 
•se týká významu těchto mikroorganismů při ztravování cellulosy pře- 
žvýkavci. 
V další řadě pokusů snažil jsem se isolovali jednotlivé thermophilní 
bakterie ze směsi , jakou poskytovaly aerobně kvasící epruvety očkované 
původně řepnou půdou. V obou řadách epruvet, jednak s minerálním 
dusíkem, jednak s organickým (asparaginem) nalezena stejná směs, totiž 
IV. 
