14 
•s minerálním dusíkem a přesně odváženým filtračním papírem Yi —1% 
(t. j. 5—10 g), jehož vlhkost před tím stanovena. Kolísala dle druhu papíru 
•od 4—8% vody. 
V případě anaerobním vyplněna baňka živnou tekutinou úplně. 
Způsob odvádění plynů byl následující: Baňky opatřeny 2krát 
vrtanou kaučukovou zátkou; jedním otvorem sahala skleněná trubice 
až ke dnu, kdežto druhým otvorem procházející trubka ústila přímo pod 
zátkou a byla spojena prostřednictvím baňky zamezující infekci, s nádobou 
jímací. Intensita rozkladu posuzována dle množství vyteklé jímací tekutiny 
po určité době do kalibrovaného válce. Jako jímací tekutina sloužila 
voda, v níž, jakož i v zkoušené tekutině určeno na konec množství roz¬ 
puštěného kysličníku uhličitého. 
Plyny analysovány po částech v byretě a absorbčních pipetách 
H e m p e 1-ových pokud se jednalo o kysličník uhličitý, kyslík a siro¬ 
vodík. Hořlavé plyny pak spalovány rovněž v Hempel-ově explosivní 
pipetě, též však v Drehschmidtově platinové kapilláře. 
Analysa aerobního zkvašení mohla býti provedena pouze se směsí 
zmíněných bakterií a nepřihlíženo proto k tak přesnému provedení analysy, 
kdežto anaerobní rozklad, vyvolaný poměrně čistou kulturou bacillu II 2, 
kontrolován přesně. 
Vedle analytické kontroly plynných zplodin thermofilního roz¬ 
kladu typické cellulosy bakteriemi pokusil jsem se zjistiti za aerobiosy 
i anaerobiosy ony produkty, které ve zkvašené tekutině zůstaly rozpuštěny. 
Jako tyto byly předpokládány jednak nižší, rozpustné uhlohydráty z hydro- 
lysy cellulosy, zvláště tedy glucosa, a dále ony produkty, které vznikají 
-assimilací, oxydací diffuse schopného uhlohydrátu v buňce mikroorganismu, 
totiž kyseliny, zvláště ony z řady mastné (vedle příp. přechodně tvořícího 
se aldehydu a jiných vedlejších produktů). 
Po těchto zplodinách v tekutině bylo pátráno tehdy, kdy již rozklad 
byl u konce, jak bylo z velice skrovného vývoje plynu i z celkového vzhledu 
tekutiny usuzováno. Hned zprvu však bylo patrno, že na přítomnost 
přechodních uhlohydrátu bude třeba zkoušeti již při prvních patrných 
známkách rozkladu cellulosy. 
Jako zkoušek na uhlohydráty užito jednak redukční Fehlingova 
roztoku, jednak phenylhydrazinové. Patrné reakce se však neprojevily. 
Alkoholy a aldehydy, pokud se skutečně kvašením vytvořily, zdestiloval 
jsem z neutrální neb slabě alkalické tekutiny. Nevznikly však za aerobiosy 
i anaerobiosy v takovém množství, aby mohly býti blíže určeny. 
Hlavní produkt rozkladu cellulosy, totiž nižší mastné kyseliny byly 
předestillovány vodní parou a v destillátu určena kyselina mravenčí jednak 
titrací dle L i e b e n-a (oxydace manganistanem v neutrálním prostředí), 
jednak methodou Porte r-K n y s s e n-ovou z množství vyreduko- 
vaného kalomelu. Octová a máselná pak zjištěny po oxydaci mravenčí 
chromovou kyselinou a opětné destilaci neutralisací nj 10 hydrátem bar- 
IV. 
