12 
dělném průřezu jeví se býti sestaveny často růžencovitě; přehrádky bývají 
v zaškrcených místech. Akanthopory jsou vyvinuty a jsou jen nepatrné 
velikosti. 
Genotyp: Trematopora t u b ,e r c u 1 o s a Halí., spodní a 
svrchní silur. 
Monotrypa Nicholson: Zoarium tvaru kulovitého, polokulovitého, 
disko vitého neb hlízovitého. Zooecia nebývají rozlišena v část nedospělou 
a část dospělou; jsou poměrně dosti veliká, prismatická, se stěnami zcela 
tenkými a často vlnovitě zohýbanými. Přehrádky bývají od sebe dosti 
vzdáleny. Mesopory a akanthopory scházejí. 
Genotyp: Chaetetes undulatus Nicholson; spodní a 
svrchní silur. 
Rody Polyteichus Barr. a Trochopora n. gen. stojí mezi rodem 
Monotrypa Nicholson a Diplotrypa Nicholson; kdežto onen 
neměl žádných mesopor, má Diplotrypa mesopor hojně. Oba rody, 
Monotrypa i Diplotrypa mají přehrádky zooecialní. Rody 
Polyteichus a Trochopora nemají přehrádek; první stojí 
blíže Monotrypě maje jen na málo místech vyvinuty drobné, růžencovité 
mesopory, Trochopora blíží se více Diplotrypě majíc mesopor hojně. 
Trematopora Počtai n. sp. 
Tato nejhojnější forma Trepostomat z Pernikářky tvoří trsy zcela 
malé neb až i x /4 metru veliké vyskytující se (což jest velmi zajímavé) 
pouze v nejsvrchnější části as 2 dm mocných lavic vápencových, 
které jinak jsou zkamenělin zcela prosty. V okolních břidlicích jsem druh 
ten marně hledal. 
Zoarium jest vždy rozvětvené sestávajíc z malých, 2—4 cm dlouhých 
štíhlých stonků rozestupujících se v nestejných intervalech dichotomicky. 
(Obr. 4. a v textu.) Stonky tyto jsou válcovité, na průřezu bud kruhové 
neb se stran smáčklé, měřící v průměru 2—5 mm (nejčastěji 3 mm). Na 
tab. I., obr. 3. zobrazuji též zvětšené mladé stadium tohoto druhu; jest 
to povlak plošně rozšířený, upevněný na stoncích lilijic. Na několika 
místech pozorujeme na něm vystupovat i pupeny, které jsou základem 
příštích větviček. Povrchová struktura tohoto mladého stadia jest téměř 
úplně totožná se strukturou dospělých stonků, na některých místech 
jest nahromaděno poněkud více mesopor. 
Povrch dospělých stonků jest pravidelně zachován velmi dokonale 
(tab. I., obr. 2.). Zde vystupují kruhovité, neb elliptické, někdy i poně¬ 
kud hranaté otvory zooecií se zřetelným peristomem. Jednotlivé otvory 
zooeciální na tenkých, patrně ještě nedospělých stoncích sousedí spolu 
těsně, na stoncích silnějších jsou odděleny od sebe kruhem četných 
mesopor různé velikosti a rozličného tvaru. Otvory zooecií jsou poměrně 
V. 
