Monotrypa radiata sp. n. 
Od této formy nalezl jsem na Pernikářce pouze jeden exemplář, 
jenž tvarem i velikostí upomínal na kokon nějakého bource; po rozlomení 
na přič bylo možno pozorovat i, že zooecia uspořádána jsou radiálně kol 
temného kroužku, takže se v prvním okamžiku zdálo, že kolonie byla 
dutá. Po zhotovení výbrusu se však ukázalo, že kolonie ta není dutá, 
nýbrž že obrůstá kol dokola stonek lilijice. (Obr. 6. a v textu.) 
Povrch jest hladký, podobný předešlému druhu, jenže bez ovicell. 
Zooecia jsou 5—7 mm dlouhá, prismatická, tenkých stěn; jsou 
rovná, pouze na basi, kde upevňují se na epizoariu (epithece) jsou prudce 
ohnuta. V této basální partii se značně zúžují a možno pozorovati zde 
někdy hojné přehrádky. Směrem k povrchu se rourky zooecialní roz- 
Obr. 6. Monotrypa radiata n. sp. 
a — zoarium v přirozené velikosti; nahoře v právo pohled na zoarinm napříč 
rozlomené; b = příčný průřez zoariem obrůstajícím stonek lilijice. 
štěpují ve 2 neb i více nových zooecií. Uprostřed mezi basí a povrchem 
jest v zooeciích přehrádek málo, avšak směrem k povrchu jich přibývá 
a stávají se hustšími. Jest tedy patrno, že i zde část nedospělá a dospělá 
zřetelně jsou vyvinuty. Vlnovité zprohýbání stěn zooecialních pozorujeme 
sice i na tomto druhu, ale ne tak hojně a nikdy ne po celé délce zooecia, 
jako u druhů jiných. (Obr. 6. & v textu.) 
Struktura epizoaria není zřetelná; v místech, kde mechovka se 
stýká se stonkem, lilijice vidíme pouze neprůhledný temný pruh, zbar¬ 
vený patrně součástkami uhelnými. 
V průřezu tangenciálním jeví se známá struktura Monotrypy; buňky 
jsou zde dosti pravidelně šestihranné, intracellulární nepravidelné rozdělo- 
