jsme 29. července počali s měřením hloubek, bylo již jezero na stavu velmi 
nízkém, jen 0-5 m nad stavem nej nižším. Odhadoval bych, že daleko nad 
20000 m z vody odteklo tu během 1 y 2 dne. 
Pracovali jsme zde za počasí velmi deštivého, takže po provedení 
hydrografického výzkumu postavili jsme jen ještě signály pro pozdější 
mapování, jež bylo dokončeno ve dnech 9. srpna a 17. září. 
Pozadí jezera platila nová návštěva 20. srpna 1910, již jsem vykonal 
s p. Baslem a Vrbou. Hodlal jsem ohlédati zvláště ono místo, jež Dr. P. 
Wagner na mapě i ve svém popisu okolí jezera nazývá „Seeloch". Mapa 
katastrální odkazovala mne při tom na cestu v jisté vzdálenosti od východ¬ 
ního břehu jezera a skutečně dostali jsme se tímto směrem a proti potoku, 
ovšem ne po určité cestě na malou louku, téměř rovnou, tvaru okrouhlého, 
v průměru asi 60 m. Podle hypsometru odhadoval jsem z hrubá, ze jsme 
tu asi 150 m nad hladinou jezera. Z louky vyčnívalo jenom několik stromků; 
nebyla tudíž porostlá stromovím, jak uváděl Wagner, a také vzdálenost 
od jezera byla mnohem větší, než bylo lze podle mapy Wagnerovy souditi. 
Vyčnívající balvany byly dobře zaoblené a okolo louky bylo lze pozor o váti 
stopy terassu. Potok opouští toto místo, jež dříve jistě bylo vyplněno je¬ 
zírkem, v hlubokém zářezu. Celé Malé Javorské jezero lze odtud krásně 
viděti. Místo samo neodpovídalo dobře „Seelochu", jak jej popisuje Dr. 
Wagner (v. d.), a teprve na zpáteční cestě ku chýši, značně níže, přišli jsme 
na místo, na něž se popis jeho spíše hodil. Při poslední své návštěvě na jezeru, 
21. srpna 1911 skutečně jsem od zdejšího rybáře H. Hupfa zvěděl, že místo, 
jehož jsme r. 1910 dosáhlii není totožné se „Seelochem" a že je nazývají 
„Seegruftplatz" (v příl.). Při celkovém pohledu na jezero směrem od 
odtoku (v příl.) vidíme „Seegruftplatz" jako světlejší plochu v zářezu, 
téměř uprostřed svahu nad jezerem. Stav vody v jezeře při této návštěvě 
byl nejnižší, jaký jsem dosud zde pozoroval, k čemuž asi také přispělo 
neobyčejné sucho v létě r. 1911. Při odtoku a podél celého východního 
břehu, vyjma asi jeho prostřední část, jezero zarůstalo travou a na více jak 
20 m od břehu tvořily se malé ostrůvky. Činilo to na mne dojem, že 
jezero se rapidně zanáší. 
Malé Javorské jezero nalézá se na bavorské straně Šumavy v nepa¬ 
trné vzdálenosti od hranic českých. Z české strany jest nejlépe přístupno 
z Českého Eisensteinu (Železná Ruda) přes Bavorský Eisenstein. Odtud 
vede nyní nová cesta i pro povozy sjízdná až po Brennes, načež nutno jiti 
po kostrbaté, neupravené cestě přes Mooshútte. Péčí knížecí hohenzol- 
lerské lesní správy byla r. 1910 zřízena také od Velkého Javorského jezera 
nová sjízdná cesta na Brennes. Povlovnější stoupaní k Mooshútte jest ovšem 
z údolí Lamského proti toku Bílé Řezné od Lamu přes Sommerau. Velmi 
dobře lze viděti celé jezero s vrcholu Javoru. 
Jdeme-li kteroukoliv z uvedených cest, spatříme hladinu jezerní 
teprve, když se octneme na hrázi, jež v severu jezero ohraničuje. Dnes jest 
XI. 
