5 
„Pouze zcela neoprávněná schematická nomenklatura přikládá východ¬ 
nímu svahu Malého Javoru proti Seelochu název Malé Jezerní stěny (Kleine 
Seewand). Tento svah není skutečně žádnou jezerní stěnou, nýbrž jenom 
částí postranního ohraničení údolního/' 
Bayberger 1 ) přidává se úplně ku mínění Partschovu a přiznává 
jen příkrý stupeň údolní, nikoliv stěnu. Na jiném místě (p. 37) praví, že 
zde stěna jest méně vyvinuta než u jiných. Postrádá zde jakékoliv upo¬ 
mínky na nějakou kotlinu; není tu ničeho, co by připomínalo podobnost 
s Černým neb Čertovým jezerem. Ovšem jest prý tomu tak teprve nyní; 
dříve, kdy jezero sahalo až po příkré svahy údolní, nelišilo se svým vnějším 
vzezřením tak ostře od ostatních, jako dnes. S tím lze celkem souhlasiti 
ais tím bychom se s Baybergerem shodli, že nynější rozsah jezera není 
v žádném poměru ku značným rozměrům údolí, v němž se nalézá, ale za 
nepřesné pokládáme jeho udání, že břehy kol jezera jsou vesměs ploché. 
Vždyť i pro povlovnější svah východní přiznává P. Wagner sklon do 20°, 
břeh západní vykazuje však sklon jistě větší. Tu přece nelze mluviti 
o plochých březích. 
M. Mayr 2 ) mluví i při Malém Javorském jezeru o jezerní stěně — 
ale postranní — a uvádí právě západní břehy Malého Javorského jezera 
jako příklad: „Také při postranních svazích vyskytuje se často vytváření 
se příkrých a kolmých stěn, jak zvláště dobře lze pozorovati na západním 
břehu Malého Javorského jezera." V tomto směru, pokud se mluví o po¬ 
stranních stěnách, má Mayr jistě pravdu a dojem skutečné stěny existoval 
tu zajisté dříve, kdy jezero vyplňovalo celé pozadí a odtok jezerní děl se 
ve směru více východním, než dnes — ale přece nebyla to stěna analogická 
s ostatními na Šumavě. 
Vlastnímu pozadí jezera platila před námi pouze návštěva Wag¬ 
ner o v a. 3 ) Jeho líčení omezuje se ovšem na několik vět. Praví: Sledu- 
jeme-li ve směru nahoru západní břeh bažiny, tu přijdeme konečně ku 
skalnímu stupni údolnímu pouze několik metrů vysokému, přes nějž lítí 
se potok v malém vodopádu. Odtud stává se scenerie vždy divočejší. Po 
pravé straně zdvihá se svah terasovitě a každý stupeň vyznačen jest lysou, 
hladkou stěnou zvýší 3 až 4 m. Zvláště dolejší stupně zachovaly výborně 
ohlazené plochy rulové, jež patrně byly vytvořeny kluzy. 
Pouze jediné místo nebylo lze tímto způsobem vysvětliti: stěna zvlášť 
dobře ohlazená klesala mírně svou rovnou plochou k jihu, tedy ve směru 
nahoru. Na konci těch teras rozšiřuje se údolí a octneme se v cirku na úpatí 
Javoru téměř se všech stran uzavřeném, v t. zv. „Seelochu". Jezero, jež 
toto místo kdysi jistě vyplňovalo, zmizelo a na jeho místě nalézá se bažinatá. 
x ) Bayberger F., Geographisch-geologische Studien aus dem Bohmer- 
walde. Gotha 1886, p. 32. 
2 ) Mayr M., Morphologie des Bohmerwaldes. Miinchen 1910, p. 93. 
3 ) Wagner P., Die Seen des Bohmerwaldes. Leipzig 1897, p. 37. 
XI. 
