19 
Tarasenko 20 ) vyšetřil způsob rozkladu labradoritu ze Seliště. 
Rozkládal labradorit solnou kyselinou: 1. po dobu 240 hodin za obyčejné 
teploty a 134 hodin za zahřetí, při čemž se rozložilo 94-74% živce, 2. po 
dobu 480 hodin za obyčejné teploty a 43 hodin za tepla; v tomto případě se 
rozložilo 51-39% nerostu. Z jeho výsledků analys plyne, že labradorit 
se tak rozkládá, že všechny kysličníky se stejnou měrou vyluhují, takže 
rozložený podíl i nerozložený mají přibližně stejné složení. 
K témuž výsledku dospěl i Jannasch. 21 ) Týž vysvětluje skrovné 
rozdíly v obsahu živcových součástí v podílu rozpuštěném solnou kyselinou 
a v původním živci tím, že jejich původ spočívá ve vedlejších okolnostech, 
jakož i v tom, že materiál nebyl absolutně čistý. 
Lemberg 22 ) seznav, že albitová a anorthitová látka se chová v plagio- 
klasech chemicky jinak, než v nerostech albitu a anorthitu, domnívá se, 
že má molekula silikátová vlastnost, že se může spojití s jinou různě slo¬ 
ženou molekulou silikátovou v měnivých poměrech. Pronáší otázku, 
zdali se děje smíšení konečných členů živcových v krystalové molekule 
plagioklasů, nebo tvoří-li konečné členy samy o sobě jejich krystalové 
molekuly. První domněnka zdá se mu pravděpodobnější, poněvadž: 
1. přítomnost konečného člena isomorfní řady má vliv na chemické cho¬ 
vání druhého, 2. směs se chová (jak tomu u labradoritu) jako jednotný 
celek. 
Výsledek všech uvedených pokusů svědčí o tom, že nemůžeme po- 
važovati plagioklasy za mechanické směsi látky albitové a anorthitové, 
neboť kdyby tomu tak bylo, musila by anorthitová vložka v plagioklasech 
jeviti daleko vyšší rozpustnost, než skutečně jeví. Tím stávají se nepravdě¬ 
podobnými theorie, které považují isomorfní směsi za mechanické (Mal- 
lardova a Retgersova), dle nichž složky zachovávají vlastnosti, které měly 
ve volném stavu. Proti těmto theoriím byly uvedeny již námitky, týkající 
r Skalních konstant, které nevyhovují additivitě. Různou rozpustnost 
složek plagioklasů v solné kyselině snadno vysvětlíme, považujeme-li je 
ža pevné roztoky, jak van ’t Hoff isomorfní směsi pokládá. Neboť v ny- 
íéjsí době 14 ) jest uznáván v roztoku vzájemný vliv složek, ano považuje 
>e za piavděpodobno, že vzniká molekulární sloučenina mezi rozpustidlem 
a rozpuštěnou látkou. 
Nejsou tudíž plagioklasy mechanickými směsmi složky albitové 
i anorthitové. Jejich fysikální vlastnosti neřídí se additivitou a nedají 
,e graficky znázorniti přímkou, nýbrž křivkami. 
-°) Materiálien zur Bcurteilung der chemischen Zusammensetzung der 
a natron-Plagioklasc. Ref. Groth’s Zeitschrift fur Kristallographie 1902 36 Bd 
>• 152. ’’ 
- 1 ) Ober die Lóslichkeit des Labradors von der St. Paulinsel in Salzsáure 
seues Jahrbuch fur Min. etc. 1884, II. S. 42. 
i ^ Kenntnis der Bildung und Umbildung von Silicaten. Zeitschrift der 
eutschen geol. Gesellschaft 1887, 39. Bd., S. 559. 
XII. 
