7 
trovati, filtrát jest při správné práci úplně prost manganu. Sebe menší 
stopy manganu působí, že jinak čistý bezbarvý hydroxyd scandia přijímá 
na vzduchu krásnou ametystově růžovou barvu, kysličník připravený 
žíháním takového hydroxydu jest podobně, ale méně intensivně zabarven. 
Další, ne menší potíže působilo dělení molybdenu od scandia, neboť 
obsažen jest tento prvek v hrubém fluoridu scandia. Ze slabě okyselených 
roztoků ku příkladu kyselinou chlorovodíkovou nelze, jak známo, tak 
snadno kvantitativně sraziti molybden ve formě sirníku a působením 
polysulfidu ammonatého na hydroxyd scandia nepodařilo se mě ani po ně¬ 
kolikerém opakování molybden odloučiti. 
Pozoroval jsem, že přidáme-li ku přiměřeně koncentrovanému roztoku 
molybdenanu sodnatého kyselinu mravenčí v mírném přebytku a nasy- 
tíme-li tento roztok sirovodíkem, nastává kvantitativní vylučování molyb¬ 
denu ve formě sirníku v krátké době, aniž bychom museli pracovat za tlaku. 
Použil jsem pozorování tohoto ku dělení scandia a molybdenu. Roztok 
obsahující malá množství molybdenu smísen byl s přebytečným ammo- 
niakem, až povstala mohutná sedlina, načjež za pilného míchání přidávána 
byla kyselina mravenčí v mírném přebytku. Roztok nasycen sirovodíkem 
a za 24 hodin vyloučený sirník molybdenu odfiltrován. Filtrát byl molyb¬ 
denu úplně prost, jak jsem se na synthetických směsích experimentálně 
přesvědčil. Větších ještě obtíží působilo dělení wolframu a scandia. Ani 
vyluhování hydroxydů póly sulfidem ammonatým, ani tavení pevného 
kysličníku scandia s uhličitany neb hydroxydy alkalií nevedlo k uspoko¬ 
jivým výsledkům, leč po vícenásobném opakování, které jest hlavně ztíženo 
tím, že kysličník scandia taven s těmito látkami a pak vyluhován vodou, 
prochází i nej hustšími filtry, i když šetříme opatrností obvyklých ku pří¬ 
kladu při stanovení kysličníku titaničitého. Poslední stopy wolframu 
a kysličníku křemičitého podařilo se mě úplně odstraniti parcialným srá¬ 
žením scandiumformiatu lihem, o čemž níže. Doufám, že se mě podaří 
tuto dosud neúplně uspokojivě rozřešnou otázku, dalším studiem vlastností 
sloučenin scandia rozřešiti. 
Příprava úplně čistých sloučenin scandia. 
Xa základě těchto zkušeností připravil jsem větší množství scandia 
následujícím způsobem: Hrubý kysličník, získaný z fluoridu pomocí kyse¬ 
liny sírové a vyžíháním síranu na dmychadle, převeden byl ve chlorid, 
který vařen byl s roztokem uhličitanu sodnatého, jak k odstranění thoria 
odporučuje J. R. Meyer (1. c. 2) a procedura tato byla třikrát opakována. 
V roztoku zbylá, nesražená část scandia obsahující po případě thorium 
převedena byla v hydroxyd, jehož aktivita asi za 5 měsíců byla zkoušena. 
Ze 100 gramů hrubého scandiumoxydu získané takto hydroxydy byly sice 
zřetelně, ale ne příliš radioaktivně, jevily emanaci, která mohla býti char- 
akterisována co emanace thoria. 
Získané uhličitany scandia a natria převedeny byly v chloridy a dle 
udání J. R. Meyera (1. c. 2) sráženy přebytečným roztokem sirnatanu 
XV. 
