5 
dušením se („Erstickung"). Narkotikum potlačuje oxydační processy 
v buňkách, do kterých vešlo. A sice děje se to podle Verworna tak, 
že asi ochromu je buněčné přenášeče kyslíku, o kterýchžto látkách před¬ 
stavuje si Verworn (1. c. pag. 22), že stojí v určitých vztazích k lipoidům, 
bud tak, že samy jsou lipoidy anebo že se zavěšují na lipoidy jako speci¬ 
fické postranní řetězce. Namítáno však jest bonnskému autorovi Ho- 
berem) 1911, pag. 222), že jsou narkosy, při nichž není kyslík v menší 
míře absorbován než za normálních poměrů, takže asi Verworn nechal 
působiti narkotika v daleko větších koncentracích, než bylo nutno, na 
nervový systém a nadešlo ochromení oxydací jakožto sekundární zjev, 
kteréžto nemusí se tedy nezbytně dostaviti při narkose centrálního nervo¬ 
vého systému. 
Půda pro nové hypothesy byla nakypřena. Lepeškin (1911) 1 ) pro¬ 
slovil domněnku, že indifferentní narkotika následkem koěfficientu v dis- 
persním, lipoidy chovajícím prostředí (Dispersionsmittel) plasmové ,,mem¬ 
brány ^" se nahromadují. Poněvadž pak v tomto ústředí nacházejí se též 
bílkoviny, vykládá, že může nahromadění narkotik vésti ke koagulaci 
těchto látek následkem změny, jíž doznává dielektrická konstanta dispers- 
ního prostředí a tudíž ke ztrátě selektivní permeability plasmodermy. 
Pokusným materiálem byly Lepeškinovi rostliny, jmenovitě Spirogyra 
a Tradescantia. 
Hober (1. c. pg. 225) si představuje, že při podráždění na př. svalu 
dostavuje se změna v kolloidním stavu plasmatické vrstvičky, jež vede 
ku zvýšení permeability následkem ,,načechrání“ (Auflockerung) těchto 
kolloidů, jež sestávají z bílkovin a lipoidů. Narkotika pak zabraňují prý 
tomuto nutnému k podráždění ,,načechrání" kolloidních lipoidů. 
Se zcela jiného stanoviska studoval působivost narkotik Czapek. 2 ) 
Pojal totiž ideu, zda nepůsobí tyto látky na povrchové napětí protoplastu 
a zda se tímto způsobem nedají vysvětliti jejich účinky na rostliny i na 
živočichy. Methoda jeho spočívala ve stanovení té mezné koncentrace 
roztoků povrchově aktivních látek známého povrchového napjetí, která 
jest právě schopna vyvolati exosmosu lehce dokazatelných látek buněčného 
obsahu z buněk rostlinných. Její upotřebitelnost podána byla důkazem, 
že vskutku nemění užité povrchově působivé látky diosmotických vlast¬ 
ností plasmové kožky dříve, než až počnou působiti na buňky škodlivě 
vlivem svého povrchového napětí. 
Ke stanovení povrchového napětí resp. kritické koncentrace roztoků 
užíval Czapek svého ,,kapillárního manometru", kriteriem pak, že do- 
9 W. W. Lepeschkin, Ober die Einwirkung anásthesierender Stoffe 
mf die osmotischen Eigenschaíten der Plasmamembran (Berichte d. d. bot. Gesellsch. 
‘911, 29. Bd., pg. 349 seq.). 
2 ) Friedrich Czapek, Ober eine Methode zur direkten Bestimmung 
ler Oberfláchenspannung der Plasmahaut von Pflanzenzellen, 1911. 
XX. 
