21 
V původní vodě po 33" za 1 / i ' 14, 12, 13. 
Do bichromátu na 1 / í hod., zde po 30" bubliny, za 1 j i , \ 
po 
v 
28, 
30, 
32 
,, 
2' 
30, 
32, 
32 
,, 
6' 
33, 
33 
,, 
8' 
30, 
30, 
32 
,, 
10' 
30, 
30 
,, 
14' 
33, 
33, 
33 
>> 
15' 
33, 
33. 
Po důkladném opláknutí 
v původní 
vodě 
po 
30' 
po 
2' 
28, 
28, 
27 
,, 
5' 
23, 
22, 
23 
,, 
13' 
17, 
17, 
15, 
,, 
30' 
10, 
11, 
10 
„ 45' 8, 9, 9. 
Pokus 3. 
2% K 2 Cr 2 0 7 , Ti 
Tp = 21-4° C, Tb - 21° C. 
Po 17" za V/ 19 bublin. 
V bichromátu IP, po 10" za V/: 
po 1' 40, 44, 48, 50 
„ 4' 48, 47 
8' 44, 44, 44 
„ 10' 40, 38 
V původní vodě po 18" za 1 / A / : 
po 2' 12 
„ 3' 9, 9 
„ 8' 7, 7 bublin 
st. v. stále. 
Nej pozoruhodnější je, že ve všech pokusech zůstával zvýšený počet 
bublin na téže výši. Poněvadž lze předpokládati, že dvojchroman vnikal 
jen ponenáhlu a dosti pozvolna do buněk, bylo by možno očekávati ne¬ 
pravidelný průběh reakce, jmenovitě asi počáteční zvýšení a následující 
dcpressi v počtu vyloučených bublin, kdyby vskutku roztok působil 
,,vnitřně". Opak však, jmenovitě stejnoměrnost ve zvýšeném vylučování 
rozhodně svědčí pro působení ,,vnější", jaké by se na př. ukázalo při zvý¬ 
šeném stejnoměrném osvětlení. Ať bylo jakékoliv, mohlo toto ,,vnější" 
zasažení vy volatí změnu ve složení intercellulární atmosféry, jejímž ná¬ 
sledkem asi také bylo přechodné zvýšení počtu bublin nad normální při 
pfenešení do původní vody. Že zabarvení media nemělo vlivu na počet 
bublin, ukázalo se, když před normální rostliny v původní odstálé vodě 
assimilující před obvyklou kuvettu s vodou předsunuta byla kuvetta 
s 0-l%ním roztokem dvojchromanu (téže temperatury, jakou měla pů¬ 
vodní voda). 
Pokus 4. 
TI., záclony spuštěny, jakož i v ostatních pokusech. Šířka kuvetty odpovídala 
šířce válců. 
1. exemplář Elodey vylučoval v původní vodě za V/ 
bublin 20 
,, 7, 8 
13. 
XX. 
