Po 15' uzavřen vodíkový válec a počato se vháněním vzduchu 
do komůrky: 
Počátky jemného proudění již po 1' se objevily, 
zřejmě rychlejší proudění po 2 
normální proudění po 4'. 
Opět vypumpováno dvakráte a zaváděn vodík (jiné místo praeparátu): 
Znatelné pozvolňování po 4'. 
Úplné zastavení po 5 1 //. 
Apparát na to uzavřen; proudění ani po 15' se nedostavilo. Po 1 hod. 25' 
pohyb, sice pozvolnější než původní, nicméně přece v hrubých proudech. 
Po 2 hodinách také jemnější pohyb pozorován, tolikéž později. 
Že však způsobena byla tato cirkulace stopami kyslíku, které neúplně 
vzduchotěsným montováním do apparátu byly musily proniknouti, do¬ 
svědčilo opětné provádění vodíku. Neboť 
ve 3 hod. 31' značné zpoždění se dostavilo a 
ve 3 hod. 32' úplné zastavení, jež trvalo po celou hodinu přesného 
uzavření apparátu. Když po té opět připuštěn vzduch, vrátil se pohyb 
protoplasmy a záhy dosáhl normální, původní intensity. Vodíková atmo¬ 
sféra tedy, jež jednak zapudila vzduch z okolí buněk vlákenných, jednak 
redukčními svými vlastnostmi odstranila zajisté i kyslík, který se nacházel 
uvnitř buněk jejich, znemožnila proudění plasmové. Buňky ovšem nebyly 
usmrceny, nastoupila pouhá ,,Sauerstoffstarre“ (Pfeffer, Physiologie II., 
1904, pg. 796), kterážto při přístupu docela nepatrného množství kyslíku 
zmizela. 
Působení hydrochinonu však ani z daleka se nevyrovnalo vodíko¬ 
vému, z buněk jím kyslík nebyl odstraňován; aspoň nikoli v té slabé 
koncentraci, jež by jistě bývala zastavila vylučování bublin kyslíkových 
ve vodní kultuře elodeové, kdyžtě i slabší koncentrace tak Činily. Půso¬ 
bení hydrochinonu v tomto případě bylo tedy jistě „vnější". K bližší 
analyse zjevu tohoto nehodily se však roztoky hydrochinonové ani pyro- 
gallátu, již proto nikoli, že též oxydační zplodiny jejich, chinon resp. pur- 
purogallin, mohly spolupůsobiti na rostliny, čímž mohly nastati kompli¬ 
kace. Sáhnuto tedy k jiným prostředkům, jichž účinek, jak bylo lze 
očekávat i, mohl býti lépe vystižen. 
Již v methodické partii bylo z části vyloženo, že rozštěpený při assi- 
milaci kyslík následkem své malé rozpustnosti ve vodě musí se ve stavu 
plynném nahromadit i zprvu v intercellulárech. Tak povstává positivní 
tlak v rostlině, který tuto nejprve napíná tvoře rovnováhu kyslíkovému 
tlaku vody, až, má-li rostlina nějaké poranění, na tomto místě ve způsobě 
bubliny vystupuje. Vnitřní tlak plynový jest pak celkem u rostlin ote¬ 
vřených malý, sotva vyšší nežli jedna atmosféra, a poněvadž ku tlaku 
vodního kyslíku přidružuje se též malá rozpustnost vylučovaného při 
assimilaci povrchem rostliny, který jest proň propustný, diffunduje kys- 
XX. 
